Справа № 359/3555/19
Провадження № 3/359/1340/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М. розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративний матеріал, який надійшов з ОКПП «Київ» ДПС України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, -

в с т а н о в и в:

16 квітня 2019 року о 15 год. 20 хв., громадянин України ОСОБА_1, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України без відповідних документів, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль-2» на напрямку «Відліт» під час оформлення пасажирів рейсу № 5407 «Київ-Вільнюс», предявив на паспортний контроль закордонний паспорт гр. ОСОБА_2 № HH 406783 на своє імя та паспорт гр. України № 002997533, чим порушив вимоги ст. 2 Закону України «Про громадянство», тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 зявився, вину не визнав, пояснив, що предявив на паспортний контроль паспорт громадянина ОСОБА_2, оскільки він його отримав у 2015 році у міграційній службі ОСОБА_2, і він є офіційним. Згодом, на вимогу інспектора, предявив додатково паспорт громадянина України, при цьому він не мав паспорту для виїзду за кордон громадянина України і отримав його лише після 16.04.2019 року, а тому він і не мав можливості предявляти паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Тим більше, зазначив, що за наявність подвійного громадянства не передбачено відповідальності за законодавством України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами про адміністративне правопорушення, встановлено, що вина ОСОБА_1, не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом не встановлений.

Дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши надані в судовому засіданні документи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, диспозицією ст.204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об'єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об'єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України: 1. без відповідних документів; 2. за документами, що містять недостовірні відомості про особу; 3. без дозволу відповідних органів влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб'єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

Під час розгляду справи встановлено, що 16.04.2019 року у пункті пропуску "Бориспіль-1", на напрямку "Відліт" терміналу «F», під час оформлення пасажирів рейсу №5407 «Київ-Вільнюс», громадянин України ОСОБА_1, як підставу для переміщення кордону, пред'явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2 № HH 406783 на своє імя.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 є одночасно громадянином України та громадянином ОСОБА_2, на підтвердження чого має відповідні документи, які посвідчують особу. При цьому паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 отримав лише після 16.04.2019 року, а тому і не міг його предявити, як підставу для виїзду за кордон.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" одним з принципів, на яких ґрунтується законодавство України є принцип єдиного громадянства громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. У той же час, згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною він все-одно вважатиметься лише громадянином України. З врахуванням наведеного, це дає підстави прийти до висновку, що чинне законодавство не забороняє громадянам України права набуття громадянства іншої держави, а лише передбачає, що добровільне набуття громадянства іншої держави є підставою для втрати громадянства України (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про громадянство України". При цьому втрата громадянства відбувається не автоматично, а на підставі відповідного указу Президента України.

Таким чином, в'їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за предявленням паспортів, виданих на ім'я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 204-1 КУпАП.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у громадянина ОСОБА_1 станом на 16.04.2019 року був відсутній паспорт громадянина України для виїзду закордон, а тому він і не міг предявити на паспортний контроль вказаний документ. Це в свою чергу свідчить про те, що він був вимушений предявити на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2, на своє ім'я, оскільки будь-яких інших документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, він не мав.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2, пред'явлений ОСОБА_1 є підроблений або містить недостовірні відомості.

При цьому, у п. 2 Правил перетинання державного кордону України, що затверджені ПКМУ № 57 від 27.08.1995 року, закріплено, що у передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 роз'яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.с.1, 3, ч.2 ст.19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до п.4.1 вказаного рішення вказано, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Суд також звертає увагу на принципи Європейської Конвенції "Про громадянство" від 06.11.1997 року (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006 року), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Крім того, у ст. 9 ЗУ "Про державний кордон" передбачено, що не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону України особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

З огляду на вищевикладене суддя приходить до висновку, що сам факт пред'явлення документу, який є дійсним, не може вважатись достатнім для висновку про порушення законодавства, яким регулюється правила та порядок перетинання державного кордону України. Такі дії слід оцінювати в їх сукупності та з привязкою до мети перетинання кордону України.

У відповідності до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

За змістом ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує правам і свободам громадян, якщо ця небезпека за даних обставини не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною ніж відвернена шкода.

Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_1, який одночасно являється і громадянином ОСОБА_2, на паспортний контроль надав закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2, який є дійсний, виключно у звязку з тим, що він станом на 16.04.2019 року не мав ні паспорта громадянина України для виїзду закордон, ні будь-якого іншого документу, який дозволяв би йому перетинати державний кордон України, саме як громадянину України. В той же час, не предявивши взагалі жодних документів, останній би не мав змоги виїхати з території України.

Тому такі дії ОСОБА_1 хоч і свідчать про порушення діючого законодавства, однак, за встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи, останній був вимушений предявити на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2 №НН 406783, на його ім'я, який є дійсним та отриманий ним у встановленому законом порядку, щоб мати змогу перетнути державний кордон України. Вказане, на думку судді, свідчить про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

Так, суддя звертає увагу, що з урахуванням вищевикладених норм законодавства, а також принципів, закріплених у Європейській Конвенції "Про громадянство" від 06.11.1997 року, за встановлених в ході судового розгляду обставин, притягнення ОСОБА_1, в даному випадку, до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, поставить під сумнів його право як громадянина ОСОБА_2 на перетин кордон.

З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку про те, що порушення ОСОБА_1 вимог ст. 3 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" було викликано крайньою необхідністю.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи. Підлягають з'ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Рішення по справі приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283-284 КУпАП. В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів і документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій, має бути складений уповноваженою на те особою та має містити поряд з даними про особу правопорушника і інші відомості необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.204-1 КУпАП, слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 17, 18, ч. 1 ст. 204-1, ст.ст. 245, 247, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк