КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/1007/2019 Постанова винесена суддею Вознюком С.М.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Кірічевської О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року відносно

ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дамаск (Сирійська Арабська Республіка), громадянина Сирійської Арабської Республіки, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який до адміністративної відповідальності раніше не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил №0874/12500/18, а саме - долари США у кількості 14 400 доларів США, вартістю 408 829,42 грн., повернуто ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 ) судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. та на користь Київської митниці ДФС понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення у розмірі 14 грн. 24 коп.

Згідно з постановою суду, 02.12.2018 року о 15 год. 10 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , що прибув з Туреччини, м. Стамбул, літаком авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України», рейсом №0712, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України, заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно наказу Міністерства Фінансів України №671 від 03.08.2018 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний») для проходження митного контролю.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України, громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 10 000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 25 781 доларів США, що знаходились у кишенях куртки, одягненої на пасажирі.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 вказана валюта належить йому особисто.

Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 11 381 доларів США (еквівалент 9 995 євро по курсу НБУ на 02.12.2018). За протоколом про порушення митних правил вилучено 14 400 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для резидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ №148 від 27.05.2008 року зі змінами, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Визнавши винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суддя місцевого суду наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції указаної норми закону про порушення митних правил.

Також суд першої інстанції прийняв рішення про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, яке мотивував тим, що за матеріалами справи відсутні дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків тощо, та відсутні дані, які б підтверджували незаконність походження вказаних коштів,а натомість, вказані грошові кошти являються особистими коштами ОСОБА_1 , які він отримав від продажу дачі та віз до України для особистих потреб, тому конфіскація цих коштів, на які розраховував ОСОБА_1, покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною без врахування дійсних обставин справи та норм чинного законодавства, просить її скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією затриманої по справі валюти у сумі 14 400 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що місцевий суд, обґрунтовуючи оскаржувану постанову, посилається на те, що в разі, якщо міжнародним договором встановлені інші права (правила), ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України, тобто міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення, однак не вказує які саме інші міжнародні правові норми (права), правила, тощо, встановлюють порядок, правила або створюють норми, відмінні від аналогічних національних законодавчих норм України, що застосовуються у сфері переміщення через кордон України валютних цінностей. При цьому, аналіз положень міжнародних договорів, угод, конвенцій, до яких приєдналась Україна, не дає підстав стверджувати, що міжнародні норми змінюють існуючі, встановлюють нові, відновлюють скасовані національні норми права у зазначеній сфері.

Крім того, твердження суду, що готівкова іноземна валюта не відноситься до числа товарів, ввезення яких заборонено або обмежено, вказує на поверхневе вивчення судом як обставин справи, так і діючого законодавства України, відповідно до якого, валютні цінності обмежені щодо їх переміщення через митний кордон України шляхом встановлення особливого порядку їх переміщення.

Також зазначає, що при призначенні адміністративного стягнення судом першої інстанції не було враховано і позицію Верховного суду України щодо застосування конфіскації грошових коштів як адміністративного стягнення за порушення митних правил «зеленого коридору», в якій йдеться про застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до неї та практики Європейського суду з прав людини щодо неможливості конфіскації предмету правопорушення лише за умови відповідності обставин справи певним критеріям та умовам, зокрема і тим, коли виконання норми національного законодавства порушує основні права громадянина, а також коли вартість предмета правопорушення у співвідношенні з майновим (фінансовим) станом порушника настільки значна, що конфіскація може істотно вплинути на його майновий (фінансовий) стан.

При цьому, Конвенцією про захист прав і основних свобод людини, протоколами до неї та рішенням Європейського суду з прав людини, тобто жодним із цих рішень, не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил і навпаки у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога стосовно декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, а тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Також апелянт не погоджується і з позицією суду, що шкода, яку громадянин Сирії ОСОБА_1 потенційно міг завдати українській державі була незначною, маючи на меті лише економічну (майнову) шкоду державним інтересам, так як порушник не ухилявся від сплати мита, оскільки обов`язок кожного громадянина дотримуватись вимог національного законодавства України, а шкода від вчиненого ОСОБА_1 порушення полягає саме в неповазі до встановленого українською державою порядку переміщення відповідного товару (валюти) через митний кордон, в нехтуванні та приниженні значення норм національного права в житті українського суспільства та у ігноруванні громадянського обов`язку правосвідомості.

Таким чином, на думку апелянта, всупереч положенням ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, вищенаведеним нормам законодавства, положенням міжнародних угод, до яких приєдналась Україна, суд однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, а вказані у постанові суду обставини, що стали підставою для повернення вилучених під час складання протоколу про порушення митних правил грошових коштів, є неправомірними, тому така постанова суду не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України, і підлягає скасуванню.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду законною, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу представника митниці - без задоволення.

Київська митниця ДФС була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, яка неодноразово призначалася до апеляційного розгляду, і зокрема на 04.04.2019 року та 09.04.2019 року, проте її представник у вказані судові засідання не прибув, а лише надсилав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, жодного разу не надаючи при цьому підтверджуючих документів, а тому, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, та те, що неявка представника Київської митниці ДФС не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Кірічевської О.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, та аналогічну позицію ОСОБА_1 , що викладена у його запереченнях на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 486, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідаєфактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 не є предметом апеляційної перевірки, оскільки ніким не оспорюється.

З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення слідує, що, проаналізувавши в постанові всі представлені сторонами докази, суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та, дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Що стосується висновку судді місцевого суду, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 14 400 доларів США), суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; вірно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації; обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та майновий стан всієї його сім`ї, оскільки грошові кошти являються його власними, які він отримав від продажу дачі.

Отже, висновок судді місцевого суду про те, що втручання у право власності ОСОБА_1 в даному випадку не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «індивідуальний надмірний тягар», є вірним.

До того ж такий висновок достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв`язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене суддею місцевого суду на ОСОБА_1 за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., а вилучену валюту - долари США у кількості 14 400 доларів США, вартістю 408 829,42 грн., повернуто ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.