Справа № 751/7696/16-п Головуючий у 1 інстанції Подалюка О.Ф.
Провадження № 33/4823/180/19
Категорія - ч.3 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ХЛЕБАН ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше притягувався до адміністративної відповідальності:

1) 01.02.2016 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.;

2) 25.05.2016 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки;

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, з оплатним вилученням транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 275,60 грн. судового збору.

Місцевий суд зазначив, що 14 липня 2016 року, в 00.21 год., у м. Чернігів, по вул. Урочище Святе, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 18 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову місцевого суду та виключити застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення автомобіля НОМЕР_3, так як транспортний засіб належить іншій особі. Також просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, вказуючи на те, що при проголошенні судового рішення ОСОБА_2 не був присутнім і його копію не отримував. А тому вважав, що додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу до нього не застосовувалось. Фактично ОСОБА_2 дізнався про існування постанови суду від працівників Державної виконавчої служби.

Заслухавши пояснення захисника, який просив поновити строк на апеляційне оскарження та змінити постанову місцевого суду; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні місцевого суду 25 серпня 2016 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.08.2016 року (а.с.19). При цьому, як зазначено в протоколі, після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив постанову, розяснивши порядок і строки її оскарження.

Лише після сплину значного часу, а саме понад два з половиною роки, 18 квітня 2019 року захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказану постанову суду від 25.08.2016 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 мав можливість звернутися до суду як за інформацією про результати розгляду справи, так і для отримання копії постанови і реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови в передбачений законом строк.

В той же час, поведінка ОСОБА_2 свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне, оскільки він, не отримуючи копію постанови суду щодо нього, тим самим ігнорував судове рішення, а також і встановлений законом строк для його апеляційного оскарження.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

А тому поведінка ОСОБА_2, який будучи присутнім у судовому засіданні, не дочекався проголошення судового рішення по справі (так зазначено в апеляційній скарзі), свідчить про його небажання дізнатися про результати розгляду справи щодо нього.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року (№5-103кс15), для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи із системного аналізу норм права, посилання захисника на той факт, що про зміст оскаржуваної постанови ОСОБА_2 не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були обєктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, повязаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Проте, ні ОСОБА_2, ні його захисник не навели поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та достатніх підстав для його поновлення, а його доводи щодо поважності пропуску з вищевказаних підстав не заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду від 25.08.2016 року щодо нього.

Враховуючи наведене та керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_5