Справа №592/3202/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 33/816/210/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/3202/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Зацепіна В.С., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, внаслідок чого справа була розглянута без його участі, чим порушені його права, матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом та відмови від проходження огляду на місці зупинки, самого факту зупинки не було, письмові показання свідків носять упереджений характер, при цьому суд не допитав їх безпосередньо в судовому засіданні, а також допитав свідка, який не зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про наявність постанови він дізнався лише 11.04.2019.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01.04.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 11.02.2019 о 19 год. 20 хв. в м. Суми по вул. Реміснича, 10 водій ОСОБА_3 керував т.з. VOLKSWAGEN PASSAT н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я (СОНД) відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Зацепіна В.С., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч.1 ст.285 КУпАП), і може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч.2 ст.294 КУпАП).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав і про наявність постанови судді дізнався лише 10.04.2019, внаслідок чого він об`єктивно не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на це рішення судді, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін, на думку апеляційного суду, був пропущений ОСОБА_3 з поважних (об`єктивних) причин.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 154032 від 11.02.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , згідно яких 11.02.2019 у її присутності водій ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , згідно яких 11.02.2019 він знаходився вдома та почув як його мати ( ОСОБА_5 ) почала кричати, що в автомобіль, яким користується їхня сім`я в`їхав інший автомобіль. Потім він відразу вибіг на вулицю та побачив як транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT н.з. НОМЕР_2 виїхав з двору та зупинився на клумбі. Одразу ж після цього підійшов працівник поліції та почав спілкуватися з водієм, яким в подальшому виявився ОСОБА_3 ;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції пояснив, що саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- показаннями в суді першої інстанції працівника поліції ОСОБА_8 , який пояснив, що під час несення служби разом з іншим поліцейським ними був виявлений факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. У зв`язку з цим водію ОСОБА_3 у присутності двох свідків було запропоновано пройти відповідний огляд або на місці, або у закладі охорони здоров`я, на що він категорично відмовився, на підставі чого у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, від підпису в якому він також відмовився;

- відеозаписами з персональних мобільних відеореєстраторів працівників поліції, на яких зафіксовані обставини події, а саме те, як біля транспортного засобу знаходиться ОСОБА_3 та спілкується з працівниками поліції. В цей час підійшов свідок ОСОБА_7 та почав з`ясовувати з ним відносини з приводу пошкодження останнім транспортного засобу, на що ОСОБА_3 спочатку заперечував, однак потім визнав, що автомобілем керував саме він, після чого знов почав казати, що не є водієм. Оскільки у працівників поліції були підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, то у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти відповідний огляд на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер» або ж у закладі охорони здоров`я, на що він категорично відмовився.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п.«d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і поясненнями ОСОБА_3 , який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок про те, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT н.з. НОМЕР_2 керував саме ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції допитав свідка, який не зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення є необгрунтованими, оскільки вказані показання у відповідності до ст.251 КУпАП є допустимим доказом.

Що стосується тверджень ОСОБА_3 про зацікавленість свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Є безпідставними та не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, оскільки останній у передбачений законом спосіб був сповіщений про місце та час розгляду справи, зокрема направлена судова повістка за його фактичним місцем проживання, яка однак була повернута до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Оскільки від ОСОБА_3 не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, то суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у його відсутність, що допускається згідно ст.268 КУпАП.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а його апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 квітня 2019 року.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 01 квітня 2019 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.