Справа № 605/116/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

"26" квітня 2019 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не працюючого, із середньою

освітою, одруженого, на утриманні 3-оє неповнолітніх дітей, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, громадянин ОСОБА_1 23 лютого 2019 року біля 21 год. 37 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а саме продувати прилад Драгер відмовився та проходити освідчення в Підгаєцькій ЦРКЛ на стан алкогольного спяніння, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що того дня він керував своїм автомобілем в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, при цьому був зупинений працівниками поліції. Під час словесної суперечки із працівниками поліції, він неодноразово говорив, що не відмовляється їхати в Підгаєцьку ЦРКЛ для проходження огляду на стан алкогольного спяніння. Коли він дізнався по телефону від свого знайомого адвоката, що працівники поліції зобовязані спочатку забезпечити йому проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а вже коли він відмовиться від такого, або буде не згідний з його результатами, то може наполягати на проходженні огляду на стан спяніння у медичному закладі, то наполягав на тому,щоб йому дали можливість пройти огляд на стан спяніння поза межами медичного закладу, а точніше вже не на місці зупинки автомобіля під його керуванням, а біля Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області. Також він просив поліцейських показати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, прочитавши які він мав подзвонити адвокату і сказати, що в них написано, для того, щоб знати як йому дальше діяти. Крім того, він просив працівників поліції розяснити йому порядок застосування спеціального технічного засобу за допомогою якого вони проводять огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, назви якого він незнає, бо неосвідчений в тому і стикнувся з тим вперше. Всі ці його прохання були проігноровані і при тому працівник поліції сказав, що їм вже достатньо того, що в них вже є записано на нагрудній камері. В цей час нагрудна камера поліцейського вже була виключена, при цьому на протязі всього періоду спілкування із поліцейськими, вони то включали нагрудну камеру, то виключали. На його думку поліцейський таким чином записував лише те, що йому було потрібно і не записував усієї їх розмови. У суперечці з працівниками поліції він доводив до них своє бачення, а вони твердили своє. Саме цим, а також його не обізнаністю із порядком проходження огляду на стан спяніння, скористались працівники поліції, записавши фрагментами те, що їм було необхідно для складення протоколу. В той час коли працівники поліції його запитували чи він буде продувати прилад Драгер на місці, то він зрозумів, що вони мали на увазі в лікарні, бо на той час вони вже знаходились в м. Підгайці біля Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області, а не на тому місці де його було зупинено, тобто в с. Мужилів. Слова на місті він зрозумів, як в місті. В судовому засіданні він говорив, що тих свідків, які зазначені в протоколі тоді не було, бо так думав, але зясувавши прізвища тих осіб, підтвердив, що саме ці особи були тоді присутні. Його не було відсторонено від керування транспортним засобом, а після того, як працівник поліції склав протокол, він за кермом свого автомобіля поїхав додому. Він спочатку говорив працівникам поліцїї, що не керував автомобілем, по тій причині, що залишив документи на автомобіль вдома. Якщо б йому поліцейський дав продувати спеціальний прилад, то він би від цього не відмовився, оскільки сам про це просив. Протокол відносно нього складався у його відсутності і йому не пропонувалось написати у ньому пояснення, а тому він і не міг відмовитися від їх надання. Так як він не відмовлявся від проходження, у встановленому порядку, огляду на стан алкогольного спяніння, який йому працівниками поліції не було розяснено, а про нього він дізнався від знайомого адвоката по телефону, то просить закрити відносно нього справу за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з порушенням встановленого порядку пропонувалось пройти огляд для визначення стану алкогольного спяніння.

Так, згідно ч.ч.1-3, 5, 6, 7 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя. Перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.5, 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкція), перед проведенням огляду на стан спяніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан спяніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про не забезпечення поліцейським, проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного спяніння, знайшло своє підтвердження під час розгляду вказаної справи.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №022766 від 23 лютого 2019 року в графі дата, час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок огляду на стан алкогольного спяніння визначено ст.266 КУпАП та Інструкцією.

Разом з тим, із суті адміністративного правопорушення, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №022766 від 23 лютого 2019 року видно, що ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу у присутності двох свідків.

Письмові пояснення двох свідків написані поліцейським, наступного змісту: що я був свідком як 23 лютого 2019 року біля 22 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції продувати прилад драгер на місті та їхати в Підгаєцьку ЦРКЛ для визначення степіня алкогольного спяніння відмовився, а також відмовився підписуватися в протоколі, сформульовані таким чином, що не можуть бути оцінені судом, як належний та допустимий доказ того, що ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, відмовився.

Вказані пояснення не містять даних про те, що ОСОБА_1 окрім пропозиції їхати в Підгаєцьку ЦРКЛ для визначення степені алкогольного спяніння, працівником поліції пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що він не обізнаний у тому який порядок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та що таке Драгер.

Відповідно до академічного тлумачного словника української мови словосполучення на місці (вирішувати, робити і т.і.) означає там де відбувається що-небудь, тобто словосполучення пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу, вказує на те, що така пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, мала б бути висловлена саме на тому місці, де був зупинений транспортний засіб (на місці його зупинки).

В свою чергу словосполучення на місті в українській мові не вживається, а слово місто згідно того ж академічного тлумачного словника української мови, означає великий населений пункт; адміністративний, промисловий, торговий і культурний центр.

Виходячи із вказаного вище, суд вважає, не спростованими, наявними матеріалами справи, твердження ОСОБА_1 про те, що коли працівники поліції його запитували чи він буде продувати прилад Драгер на місці, то він зрозумів, що вони мали на увазі в лікарні, бо на той час вони вже знаходились в м. Підгайці біля Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області, а не на тому місці де його було зупинено, тобто в с. Мужилів і крім того, що він слова: на місті зрозумів як в місті.

Матеріалами справи, зокрема і дослідженими в судовому засіданні відеозаписами із нагрудної камери поліцейського, підтверджуються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стосовного того, що працівники поліції не розяснювали ОСОБА_1 встановлений порядок проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а також й порядок застосування спеціального технічного засобу за допомогою якого вони проводять огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

У відповідності із п.9 ч.1 ст.31 Закону України Про Національну поліціїю (далі Закону) поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

В силу ч.1 ст.40 Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На виконання вказаних вимог Закону поліцейським застосувався технічний прилад, що має функції відеозапису і вказаний відеозапис із нагрудної камери поліцейського додано до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Однак, із дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, що міститься на DVD-RW диску, видно, що вказана нагрудна камера після її активації тричі виключалась і відповідно включалась, спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції було записано фрагментами, а не безперервно і хоч таке ще продовжувалось, проте двічі працівник поліції наказував іншому працівнику поліції вибити камеру, тобто виключити її.

Із вказаного відеозапису також вбачається, що працівник поліції декілька раз запитував ОСОБА_1 чи той буде продувати прилад Драгер, однак не роз'яснював останньому, що то за прилад і де саме його застосовують, зокрема чи на місці зупинки транспортного засобу, чи у медичному закладі, куди ОСОБА_1 пропонувалось їхати, а запитання працівника поліції до ОСОБА_1 стосовно того, чи він буде продувати прилад Драгер на місці, чи то на місті, як зазначено працівником поліції у поясненнях свідків, було не повним та незрозумілим для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про що зазначено вище.

Суд вважає за доцільне, зазначити, що те фрагментарне спілкування із ОСОБА_1, яке зафіксоване на нагрудну камеру поліцейського, не містить беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 дав ствердну відповідь стосовно його відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, чи то на місці скаладання протоколу.

Такі дії працівників поліції щодо не здійснення безперервного відеозапису спілкування із ОСОБА_1 і аж до його завершення, суд вважає, порушенням принципу презумпції невинності, яка закріплена в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а отже вказаний відеозапис, не може вважатись належним і допустимим доказом в розумінні вимог ст.251 КУпАП, стосовно наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також ані протокол про адміністративне правопорушення з додатками до нього, ані наданий суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не містять даних про те, що ОСОБА_1 було роз'яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, а також, що його було відсторонено від керування транспортним засобом, про що сам ОСОБА_1 заперечує, стверджуючи, що після складення протоколу стосовно нього, він за кермом свого автомобіля поїхав додому.

У письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зазначено жодної ознаки алкогольного сп'яніння ОСОБА_1, які як вбачається із протоколу серії БД №022766 були наявні.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом, настає у тому числі за умов відмови такої особи від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, який пропонується пройти чи проводиться відповідно до встановленого порядку.

Таким чином, направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного спяніння у медичний заклад, в порушення встановленого порядку та відмова останнього від проходження такого огляду, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

На підтвердження наведеного, суд вважає за необхідне, зіслатися на зміст частини другої ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та ч.ч.1, 3 ст.62 Конституції України, згідно яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а також обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачене покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти Європейського Суду з прав людини, притаманні кримінальному провадженню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем саме в стані алкогольного спяніння і від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому порядку, відмовився.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії (Karelin v. Russia заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Виходячи із вищенаведеного, суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 33-35, 130 ч.1, 221, 245, 251, 266, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України за №1413/27858 від 11 листопада 2015 року, ст.ст.8, 62 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_4