Справа №576/1602/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Усенко Л. М.
Номер провадження 33/816/380/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-15 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Козупиці М. В., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 576/1602/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Богданова В. А.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки йому не роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, суд не вмотивував чому обрав саме призначений вид стягнення, не допитав свідків та не задовольнив його клопотання про відкладення судового засідання справи та виклик свідків.

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 7 діб. Стягнуто на користь держави 384 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.07.2019 вибув у відрядження до прокуратури Сумського гарнізону в м. Суми на 2 доби з 24 по 25 липня 2019 року з метою проведення слідчих дій, однак 24.07.2019 до прокуратури Сумського гарнізону не прибув та не здійснив доповідь командиру в/ч НОМЕР_1 про невиконання наказу, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172 15 КУпАП.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Богданова В. А., які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП), а згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 ).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 29.07.2019 КИК № 40, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що військовослужбовець ОСОБА_3 вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, поклавши у обґрунтування свого висновку такі докази як: письмові пояснення ОСОБА_3 від 29.07.2019, які відповідають його показання в судовому засіданні; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.01.2017 № 14 про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу в/ч на всі види забезпечення; витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.07.2019 № 155 про відрядження ОСОБА_3 до військової прокуратури Сумського гарнізону на дві доби з 24.07.2019 по 25.07.2019; журнал обліку проведення інструктажів особового складу, що вибуває з в/ч НОМЕР_1 , згідно якого 24.07.2019 ОСОБА_3 проінструктований при вибутті у відрядження; копія посвідчення про відрядження ОСОБА_3 з відміткою про вибуття з в/ч НОМЕР_1 24.07.2019.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за обставин, викладених у постанові є необґрунтованими, належним чином не умотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність у його діях складу правопорушення заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Зокрема, допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, категорично заперечив та пояснив, що незважаючи на відсутність коштів намагався виконати наказ про відрядження до м. Суми, вирішивши їхати власним транспортом, проте не зміг цього зробити через поломку автомобіля. Про неможливість дістатися м. Суми він не зміг повідомити командира 24.07.2019, оскільки його мобільний телефон розрядився, але доповів про це на ранковому шикуванні 25.07.2019. Крім того, пояснив, що вирішив їхати власним автомобілем, оскільки раніше вже їздив у відрядження до прокуратури Сумського гарнізону і йому не були компенсовані витрати на відрядження.

Аналогічні показання ОСОБА_3 надав і у суді першої інстанції, вони є об`єктивними, послідовними і логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а також узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, факт відбуття ОСОБА_3 у відрядження 24.07.2019 о 13:30 та його з`явлення до в/ч 25.07.2019 о 08:30 з доповіддю щодо неможливості виконати наказ про відрядження і прибути до військової прокуратури Сумського гарнізону на дві доби з 24.07.2019 до 25.07.2019 включно підтверджується допитаними в суді апеляційної інстанції показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що ним складений протокол про адміністративне правопорушення на підставі зібраних доказів та пояснень свідків, проте він не був безпосереднім свідком вчинення правопорушення.

Факт поломки автомобіля ОСОБА_3 біля м. Путивля Сумської області підтвердив апеляційному суду свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що 24.07.2019 він своїм автомобілем буксирував зламаний автомобіль ОСОБА_3 до м. Глухова.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Адміністративна відповідальність згідно диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто об`єктивна сторона правопорушення полягає саме у вчиненні дій чи бездіяльності, яка свідчить про недбале ставлення до виконання конкретних обов`язків особи щодо військової служби. При цьому недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Одночасно необхідно наголосити, що якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків, внаслідок нетривалої роботи на посаді, за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про недбале ставлення до служби.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується необережністю самовпевненістю або недбалістю, а кваліфікуючою ознакою є його вчинення в умовах особливого періоду.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що незважаючи на проведення інструктажу і наголошення про необхідність прямувати до м. Суми громадським транспортом, ОСОБА_3 не був забезпечений грошовими коштами для відрядження (авансовим платежем), зокрема для покупки квитків на громадський транспорт з м. Глухова до м. Сум і з м. Сум до м. Глухова, проживання дві доби з 24.07.2019 до 25.07.2019 включно (включаючи ночівлю у готелі або в іншому придатному для цього місці), харчування (добові), хоча і намагався виконати наказ власними силами і на власний розсуд, але не виконав його з причин, що не залежали від його волі, так як зламався автомобіль.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). При цьому Суд роз`яснив, що «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення встановлено не було, всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про недбале ставлення ОСОБА_3 до військової служби.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2019 відносно ОСОБА_9 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.