ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1852/19Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 33/817/399/19 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Дзьоби О.Б.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і призначено йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.

Як визнав суд, 29 вересня 2019 року, приблизно о 02 год. 50 хв., ОСОБА_1 в м. Бучач по вул. Теребовлянській Тернопільської області керував транспортним засобом FIATDoblo, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року, а провадження по цій справі закрити.

В підтвердження своїх доводів вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сфальсифіковано, складено без його участі, жодних свідків при вчиненні правопорушення не було, відеозйомка проводилась вибірково, на приватний мобільний телефон, а не на сертифікований пристрій, з подальшим монтажем.

Також вказує, що ОСОБА_2 працює в Бучацькому ВП ГУНП в Тернопільській області, отже є зацікавленою особою і залучення його в якості свідка не допускається.

Не погоджується з твердженням в постанові суду першої інстанції, що поліцейськими було запропоновано пройти медичний огляд в присутності двох свідків.

Вказує, що пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які суд першої інстанції визнав доказами, не є належними та допустимими доказами.

Заслухавши захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Дзьобу О.Б., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року і закрити провадження у справі, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Як слідує з постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: протокол про вчинення адміністративного правопорушення БР №245374 від 29.09.2019 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та відеозапис.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 відмовився від пояснень та підпису проколу про адміністративне правопорушення. Матеріалами відеозапису також не зафіксовано процедуру оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №245374 від 29.09.2019 року відносно ОСОБА_1 . Виходячи зі змісту постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року, в судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував обставини, викладені в протоколі, щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Тому, з`ясування відомостей щодо наявності підстав для складання протоколу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у працівників поліції, що проводили фіксацію правопорушення, мало суттєве значення для встановлення всіх обставин справи. Проте, суд не розглядав це питання і не дав належної правової оцінки вказаному процесуальному документу.

Щодо посилання місцевого суду на те, що відмова від проходження ОСОБА_1 . огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 . ОСОБА_5 , то вказані пояснення не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Як убачається з матеріалів справи, в постанові Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто адміністративної відповідальності, міститься вказівка лише про факт проведення відеозапису, однак відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Не зазначені такі відомості і у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №245374 від 29.09.2019 року відносно ОСОБА_1 ..

Таким чином, обмежившись вказівкою на протокол про адміністративне правопорушення серії БД №245374 від 29.09.2019 року, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , без їх аналізу та юридичної оцінки, а також на наявність відеозапису, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Бучацьким районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис