ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2019 р. Справа № 414/2367/19

Провадження № 3/414/508/2019

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Безкровний І.Г., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також його захисника Головченка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 ), РНОКПП НОМЕР_2 , який офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 013383 від 07.08.2019, складеного поліцейським СРПП Кремінського ВП ГУНП в Луганській області Чорнобаєм О.О., 07 серпня 2019 року о 20:05 год. водій ОСОБА_1 , рухаючись автошляху Т-13-02, керував автомобілем ВАЗ 2103 з реєстраційним номером НОМЕР_3 у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями порушивши п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив суду, що 07.08.2019 у другій половині дня він знаходився біля своєї пасіки у посадці на полі, що розташоване біля автодороги Т-13-02 у Кремінському районі. Неподалік від нього стояв автомобіль ВАЗ 2103 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , на якого він приїхав на пасіку. На той час ОСОБА_1 знаходився у стані сп`яніння і збирався того дня залишитися на пасіці та заночувати у будиночку. До нього під`їхали працівники поліції, які почали вимагати у нього пред`явити документи нібито для того, щоб перевірити, чи не перебуває автомобіль в угоні. ОСОБА_1 пояснив їм, що документи знаходяться на іншій половині пасіки в будиночку. Тоді поліцейські запропонували йому проїхати туди, щоб показати документи. ОСОБА_1 пояснив, що він вживав алкоголь, тому не може сісти за кермо, однак вони наполягали, що його автомобіль також необхідно взяти із собою. Тоді поліцейський разом із ОСОБА_1 сіли в автомобіль останнього, при цьому за кермо сів поліцейський, і вони на двох автомобілях поїхали на іншу половину поля. Проте коли вони почали під`їжджати до основної пасіки, поліцейські побачили, що там є інші люди, у зв`язку з чим зупинилися неподалік і вирішили туди не їхати. Поліцейські почали спілкуватися з ОСОБА_1 і під час цієї розмови погрожували, що заберуть його автомобіль на штрафмайданчик. Після цього поліцейські відігнали його автомобіль у с. Варварівка, де залишили його на в`їзді біля першої зупинки з боку с. Михайлівка. Він сперечався з ними, наголошуючи на незаконності їх дій, однак вони на це не реагували. Згодом вони повернулися на пасіку, де ОСОБА_1 показав їм документи, після чого вони знову поїхали у с. Варварівка до його машини. Врешті-решт поліцейські віддали йому ключі від автомобіля, а він просив їх відігнати автомобіль та припаркувати його на узбіччі, оскільки машина стояла прямо на дорозі, а сам ОСОБА_1 перебував у нетверезому стані. Однак вони відмовлялися і сказали, щоб він зробив це сам. Проте коли ОСОБА_1 сів та рушив із місця, щоб прибрати автомобіль з дороги, вони зупинили його та звинуватили у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння. ОСОБА_1 продув наданий ними алкотестер і не заперечував того, що знаходився у нетверезому стані, однак зазначив, що не збирався керувати автомобілем і зробив це вимушено внаслідок неправомірних дій працівників поліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що на початку серпня 2019 року приблизно о 17-18 год. він знаходився на пасіці, де вийшов у поле, щоб зателефонувати, коли побачив, що з асфальту в бік поля рухаються дві автівки одна з них була автомобілем, на якому їздив ОСОБА_1 , який мав вулики на цій пасіці, а інша автомобілем працівників поліції. За кермом обох автомобілів знаходилися працівники поліції, а ОСОБА_1 сидів на передньому пасажирському сидінні свого автомобіля. Поліцейські та ОСОБА_1 зупинилися неподалік, не доїхавши до пасіки, вийшли з транспортних засобів і поспілкувалися про щось між собою, після чого сіли назад у автомобілі, розвернулися і поїхали у бік с. Варварівка. Через 10-15 хвилин ОСОБА_2 поїхав додому по іншій дорозі через с. Кудряшівка. Зі слів ОСОБА_1 свідку потім стало відомо, що той після того, як ОСОБА_2 поїхав, приїжджав з працівниками поліції на пасіку ще раз за документами. В цей час на пасіці залишався ОСОБА_3 , який також мав там вулики.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 07.08.2019 приблизно о 17-18 год. він сидів на кухні на пасіці, коли побачив, що до них під`їжджають два автомобіля ОСОБА_1 та поліції. Приблизно за 20-25 метрів від крайніх вуликів обидва автомобілі зупинилися, поліцейські та ОСОБА_1 виходили та спілкувалися між собою. За кермом обох автомобілів знаходилися поліцейські, а ОСОБА_1 сидів на передньому пасажирському сидінні свого автомобіля. Приблизно через півтори години ОСОБА_1 знову приїхав із працівниками поліції на автомобілі останніх. Вони під`їхали до будиночка ОСОБА_1 , після чого останній разом із поліцейськими заходили у будиночок. Наскільки відомо ОСОБА_3 , вони приїжджали за документами ОСОБА_1 За п`ять хвилин поліцейські з ОСОБА_1 поїхали.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 зазначається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

У ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестування на алкоголь до протоколу № 013383 вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом 2,08 проміле (а.с. 2, 3).

Свідки цього огляду, які також зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за клопотанням захисника викликалися у судове засідання шляхом направленням судових повісток за місцем проживання (інші засоби зв`язку зі свідками, крім поштових адрес, в матеріалах справи відсутні) для їх допиту судом, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Однак зазначені свідки в судове засідання на виклик суду не з`являлися, в той же час привід свідків у справах про адміністративні правопорушення діючим КУпАП не передбачений, а тому подальший їх виклик суд визнав недоцільним (з чим також погодився захисник) з огляду на необхідність розгляду (вирішення) справи до спливу тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Суд також констатує, що з огляду на вимоги ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися, крім іншого, місце вчинення адміністративного правопорушення, проте у протоколі серії БР № 013383 від 07.08.2019 стосовно ОСОБА_1 , який надійшов до суду, місце вчинення правопорушення належним чином не зазначається, оскільки вказані у протоколі відомості не дають можливості визначити, в якому саме місці (населеному пункті) по автодорозі Т-13-02 було вчинене інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення, у той час як ця обставина з огляду на пояснення останнього та свідків у судовому засіданні має суттєве значення для встановлення істини у справі.

Крім того, із досліджених у судовому засіданні відеозаписів, які містяться на диску, що надійшов до суду з матеріалами справи (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України, а саме неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямк у перед зупинкою (п. 9.2 (а) ПДР), на що звертає увагу сам працівник поліції під час руху за автомобілем ОСОБА_1

Однак в матеріалах справи відсутня будь-яка постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України (як щодо користування попереджувальними сигналами, так і щодо відсутності або непред`явлення документів на право керування таким транспортним засобом). ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що будь-яка постанова стосовно нього працівниками поліції не виносилася і будь-яке порушення ПДР України, за виключенням керування транспортним засобом у стані сп`яніння, йому не інкримінувалося.

При цьому, зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності даного виду судочинства, обов`язок довести вказані обставини покладено на орган, який ініціює притягнення особи до адміністративної відповідальності. Так, у ч. 2 ст. 251 КУпАП наголошується, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 наголошується, що поліцією має бути належним чином задокументовано та доведено належними і допустимими доказами наявність причини для зупинки транспортного засобу (факт порушення Правил дорожнього руху України тощо), у той час як відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу свідчить про неправомірність подальших вимог працівників поліції, зокрема щодо пред`явлення документів.

Однак судом було встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що підтверджують наявність законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а отже подальші вимоги щодо проходження огляду для встановлення стану сп`яніння слід вважати неправомірними.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається ЄСПЛ кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 10200 грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

Отже, судовий розгляд у цій справі має відповідати загальним засадам кримінального провадження, оскільки санкція вказаної статті передбачає штраф, розмір якого значно перевищує як прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні (який станом на 01.07.2019 складає 2007 грн), так і мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 53 Кримінального кодексу України (що складає 510 грн), а також передбачає безальтернативне позбавлення права керування транспортним засобом у разі визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ «Коробов проти України» від 21.10.2011 зазначається, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінованеправопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З урахуванням пояснень ОСОБА_1 , які узгоджуються з поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є суперечливим і таким, що не підтверджується дослідженими доказами поза розумним сумнівом.

Крім того, суд критично оцінює досліджені відеозаписи, які містяться на диску, що надійшов до суду разом з матеріалами справи, оскільки останні не містять зазначення дати та часу, а також не є повними та безперервними (до того ж створені у програмі для відеомонтажу, про що прямо зазначається у самих файлах), що позбавляє суд можливості встановити чітку хронологію подій та у повній мірі перевірити достовірність пояснень ОСОБА_1 , зокрема щодо обставин зупинки його транспортного засобу працівниками поліції.

Разом із тим, у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, судом не було встановлено на підставі достатніх, належних та допустимих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом, що 07.08.2019 о 20:05 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оскільки в діях ОСОБА_1 не було встановлено поза розумним сумнівом наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у той час як всі сумніви щодо доведеності його вини мають тлумачитися судом на користь останнього, суд вважає за необхідне закрити провад ження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Тимчасово вилучене у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_4 повернути останньому.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги постанова суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Безкровний