Справа № 524/8116/19
Провадження 3/524/2758/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Гусач О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , працює виконуючий обов`язки директора Регіонального ландшафтного парку «Кагамлицький»,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він, будучи виконуючим обов`язки директора Регіонального ландшафтного парку «Кагамлицький» вчинив адміністративне правопорушення в частині порушень вимог законодавства про працю, а саме: ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власником або уповноваженим ним органом працівників не поінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, не ознайомлено з правилами внутрішнього розпорядку, колективним договором, з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони проінструктовано; п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, припинення трудового договору за угодою сторін здійснюється без наявності згоди працівника на розірвання трудового договору. Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Звільнення за угодою сторін означає, що між роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. Розірвання трудового договору за угодою сторін в односторонньому порядку неможливо; ст. 75 КЗпП України тривалість основної щорічної відпустки інваліда 2-ї групи становить менше 30 календарних днів; ч. 5 ст. 79 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган письмово не повідомляє працівників про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну; ч. 1 ст. 83 КЗпП України, не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки при звільненні працівника; ч. 6 ст. 95 КЗпП України, не проводилася індексація заробітної плати працівникам у липні серпні 2019 року; ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», не проводиться виплата заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата; ч. 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», не проводиться виплата заробітної плати за першу половину місяця, у розмірі, що становить не менше оплати праці за фактично відпрацьований час з розрахунку посадового окладу працівника; ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не проводиться в день звільнення працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства; ч. 1 ст. 117 КЗпП України, не проводиться нарахування та виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку звільненому працівникові, у разі невиплати в день звільнення всіх належних йому коштів; ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється через установу КБ «Приватбанк» без особистої письмової згоди працівників, при інспекційному відвідуванні підтвердження не надано; ст. 34 Закону України «Про оплату праці», не проведено нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством; абз. 1 п.2 р. II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки працівникові при звільненні, який пропрацював на підприємстві менше року, проводиться не виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто не з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числі місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку; п. 10 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки при звільненні працівників, не проводиться коригування на коефіціент підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на підприємстві, що проводяться у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення; постанови КМУ від 17.06.2015 р. № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», не подається повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором; п. 2.5 гл. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказів про призначення та переведення працівники не ознайомлені під розписку в особовій картці (типова форма № П-2), підп «б» п.7.1 гл. 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не ведеться, при інспекційному відвідуванні підтвердження не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ПЛ4625/161/АВ/П/ПТ від 01.10.2019 року, актом інспекційного відвідування № ПЛ4625/161/АВ від 30.09.2019 року.

Приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, суд вважає необхідним та достатнім застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності сплачує судовий збір за ставкою 0,2 від розміру мінімальної заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 245, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. (Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, Платіжні реквізити: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA 6026001, код класіфікації доходів бюджету 22030106).

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом 15 днів з дня вручення копії постанови.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення підлягає стягненню подвійний розмір штрафу в розмірі 1020 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подається протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м Кременчука.

Строк пред`явлення документа до виконання 3 місяці з дня винесення постанови.

Суддя О.М. Гусач