Справа №592/325/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 33/816/133/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/325/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

захисника - адвоката Лопаткіна О.В., -

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі ст.247 КУпАП, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, чим порушив його право на захист, матеріали справи не містять доказів того, що він керував транспортним засобом, для проведення огляду були залучені зацікавлені свідки, в розгляді справи не приймала участі сторона обвинувачення. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, так як складений на неналежному бланку, в ньому не викладена суть обвинувачення та відсутні відомості про те, що працівник поліції роз'яснив йому права. Також зазначає, що працівники поліції не мали права використовувати алкотестер «Драгер» для проведення огляду на стан сп'яніння.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13.02.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 29.12.2018 о 19 год. 40 хв. в м. Суми по вул. Ковпака поблизу буд.22 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом DAF 95 XF 380 р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest № 6820» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 326 від 29.12.2018, результат огляду 1,58 проміле, чим порушив п.2.9 «А» ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О.В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 404864 від 29.12.2018, суддя суду першої інстанції дійшов цілком правильного висновку, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об'єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

- роздруківкою показників огляду ОСОБА_3 на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest-6820», який був проведений 29.12.2018 о 19:47, результат тесту - 1,58 0/00;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно яких 29.12.2018 о 19-40 год. водій ОСОБА_3 у їх присутності пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного пристрою, результат огляду склав - 1,58 0/00, з яким останній був згоден. При цьому, ОСОБА_3 були роз'яснені його права згідно ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП;

- актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_3 погодився з результатами огляду на стан сп'яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» поставив свій підпис;

- відеозаписами з персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, на якому зафіксовано як водій ОСОБА_3 повідомив працівникам поліції, що «фурою» керував саме він, а також не заперечував факту перебування ним у стані алкогольного сп'яніння, після чого у присутності свідків пройшов відповідний огляд за допомогою спеціального технічною пристрою, результат огляду склав - 1,58 0/00, з яким у свою чергу він погодився. Після цього, працівником поліції ОСОБА_3 були роз'яснені його права та складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП;

- показаннями працівника поліції ОСОБА_7, наданих останньою апеляційному суду в якості свідка, яка підтвердила зазначені на відеозаписі обставини проходження водієм транспортного засобу DAF 95 XF 380 р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об'єктивно узгоджуються та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з'являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п.«d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об'єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді, пояснивши, що він не керував транспортним засобом. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Показання допитаних в апеляційному суді свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності та повністю спростовуються наведеними вище доказами. При цьому, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик вказаних свідків, оскільки справа була розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення. Тим більше, що як зазначалося вище, за клопотанням сторони захисту ці свідки були допитані в апеляційному суді, а тому відповідне право ОСОБА_3 на дослідження цих доказів безпосередньо в судовому було реалізовано.

Що стосується доводів апеляційної скарги про зацікавленість свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то вони є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення «Михайлова проти України» та «Карелін проти Росії»), які є обов'язковими до виконання національними судами.

Згідно ст.250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення та до прав прокурора, серед іншого, належить право брати участь у розгляді справи, а ч.2 цієї статті передбачено випадки обов'язкової участі прокурора, це стосується проваджень у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП.

Таким чином, національним законодавством передбачено випадки обов'язкової участі прокурора та випадки, коли участь прокурора є факультативною, а тому посилання на рішення ЄСПЛ не можна вважати обґрунтованими, оскільки рішення цього Суду застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються об'єктивності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об'єм пред'явленого обвинувачення, а не участі сторони обвинувачення (прокурора) у справі як такої.

Твердження апеляційної скарги щодо невідповідності бланку протоколу про адміністративне правопорушення наказу МВС № 1376 від 06.11.2015 колегія суддів також вважає необгрунтованими, оскільки сам наказ та затверджена ним «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», зразки бланків протоколів про адміністративні правопорушення стосуються перш за все порядку оформлення в органах НП України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, що стосуються правопорушень не у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (п.1 розділ І Інструкції). У свою чергу, бланк про правопорушення саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначений «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, і саме на такому бланку і складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_3

Крім того, слід зазначити, що вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення повинні відповідати перш за все положенням ст.ст.254, 255, 256, 257 і 258 КУпАП, які регламентують процедуру його складання і зміст (наповнення).

Не підлягають задоволенню також і доводи апеляційної скарги щодо проведення огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного засобу, який не дозволений для використання, оскільки порядок сертифікації технічних засобів вимірювальної техніки і процедура допуску їх до використання визначається виключно ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон).

Зокрема, у відповідності до п.п.6 і 7 ч.1 ст.1 Закону, засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об'єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності, а затвердження типу засобу вимірювальної техніки - це рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Згідно ч.1 ст.8 Закону, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів, у тому числі первинна повірка та затвердження типу засобів вимірювальної техніки, проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять: виробники цих засобів; призначені органи з оцінки відповідності; інші суб'єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.

Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами. Призначені органи з оцінки відповідності повідомляють науковому метрологічному центру, уповноваженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, на ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, про видані ними сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено. Порядок ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки встановлюється нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності (ч.ч.1 і 2 ст.16 Закону).

Наказом МЕРТ від 13.07.2016 № 1161 (зареєстрований в МЮ 03.08.2016 за № 1081/29211), затверджений Порядок ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, який визначає механізм формування та ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки (далі - Реєстр).

Згідно розділів І та ІІ вказаного Порядку, Реєстр є електронною базою даних, що містить відомості про затверджені типи засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ). Формування та ведення Реєстру забезпечуються науковим метрологічним центром ДП «Укрметртестстандарт» шляхом унесення відомостей про затверджені типи ЗВТ та доповнень до них. Унесенню до Реєстру підлягають типи ЗВТ, затверджені призначеними органами з оцінки відповідності. ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує оприлюднення Реєстру на своєму веб-сайті.

ДП «Укрметртестстандарт» уносить до Реєстру відомості про затверджений тип ЗВТ на підставі наданих засобами електронного зв'язку призначеним органом з оцінки відповідності, що затвердив цей тип, копій таких документів, зокрема, сертифіката перевірки типу ЗВТ.

Згідно Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, який міститься на офіційному веб-сайті ДП «Укрметртестстандарт», сертифікат № UA.TR.001 101-17 на тип ЗВТ газоаналізатор Alcotest Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany був виданий призначеним органом з питань відповідності ДП «Укрметртестстандарт» 05.10.2017 та діє до 05.10.2027. Копія даного сертифікату також міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, газоаналізатор Alcotest 6820, виробник Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина підлягав повірці, за результатами якої було встановлено, що цей ЗВТ відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013, про що свідчить копія відповідного свідоцтва від № 12-01/6369, яке чинне до 25.09.2018 (а.с.57).

Таким чином, підставою для експлуатації даного ЗВТ є сертифікат перевірки його типу, відомості про який внесені до Реєстру, що відповідає вимогам вказаного вище ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», який безпосередньо регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності. При цьому, вказаний сертифікат № UA.TR.001 101-17 на тип ЗВТ газоаналізатор Alcotest Drager Safety AG & Co. KGaA Revalstra?e 1, 23560 Lubeck, Germany був виданий призначеним органом з питань відповідності ДП «Укрметртестстандарт» 05.10.2017, тобто після набрання чинності ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», яким введені нові правила оцінки відповідності та повірки ЗВТ.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України щодо єдиного порядку сертифікації та повірки законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень при застосуванні відносно ОСОБА_3 спеціального технічного засобу для його огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_3 зобов'язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп'яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв'язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а його апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 лютого 2019 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.