Справа №461/7540/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., з участю представників Львівської митниці Дунаса М.О., Лубоцького Б.І., захисника Талалаєвої О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Львівської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, місце проживання - АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.483, ст.471 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил 27.05.2019 року о 21 годині 30 хвилин громадянин України ОСОБА_1 повертався з Республіки Польща до України через пішохідний пункт пропуску м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. Під час митного оформлення виникла підозра, що даний громадянин може мати приховані товари в обсягах, що підлягають оподаткуванню митними платежами або підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України та було проведено усне опитування вищезазначеного громадянина на рахунок наявності у нього товарів та готівкових коштів, що перевищують норми встановлені ст. 374 МКУ, на що останній заявив про відсутність будь-яких товарів і що в рюкзаку, який він ніс, наявні тільки особисті речі. Після усного декларування було прийнято рішення про проведення митного огляду речей, переміщуваних даним громадянином. При митному огляді, в рюкзаку, який переміщував з собою громадянин України ОСОБА_1 було виявлено під особистими речами на дні рюкзака, завернуті у білу непрозору плівку, що унеможливлювала візуально виявити грошові кошти, готівкові кошти у сумі 35 000 доларів США, які не були задекларовані в письмовій формі та не заявлені усно при опитуванні даного громадянина та були приховані від митного контролю. Дані кошти громадянин визнав своєю власністю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, із використанням засобів та способів, що утруднюють виявлення таких товарів, а також порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, тобто ч. 1 ст. 483 та ст. 471 Митного кодексу України.

Під час розгляду справи захисник факт правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України заперечила з мотивів відсутності складу даного адміністративного правопорушення. Пояснила, що грошові кошти ОСОБА_1 від митного органу не приховував та повідомив працівника митниці про наявність у нього особистих речей. Наміру приховувати грошові кошти від митного контролю не мав. Вказані грошові кошти перевозились для придбання нерухомого майна, на підтвердження чого надала суду копії договорів купівлі-продажу. Правопорушення передбачене ст.471 МК України визнала. Надала суду письмові пояснення, які просила врахувати при розгляді справи.

Представники Львівської митниці ДФС протокол підтримали.

Заслухавши представників Львівської митниці, пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.483 МК України, відповідальність настає за дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.

Відповідно до ст.471 МК України, відповідальність настає за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Частиною 2 та частиною 4 ст.366 МК України передбачено, що канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, а саме обравши зону спрощеного митного контролю, останній намагався перемістити через митний кордон України товар, шляхом недекларування, який перевищує неоподатковану норму до ввезення на територію України, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №2281/20900/19 від 27.05.2019 року, долученими до нього копією паспорта ОСОБА_1 , копією контрольного талону, актом проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, описом предметів, вилучених у ОСОБА_1 .

Аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України доведена повністю, оскільки встановлено, що він дійсно, рухаючись по «зеленому коридору» не задекларував грошові кошти в сумі 35 000 доларів США, чого захисник в ході розгляду справи не заперечила.

Водночас, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, з огляду на нижченаведене.

Львівська митниця ДФС зазначає, що товар, переміщуваний ОСОБА_1 - грошові кошти було приховано від митного контролю, шляхом використання засобів, які утруднюють їх виявлення, а саме гроші було виявлено під особистими речами на дні рюкзака, такі були завернуті у білу непрозору плівку, що унеможливлювала візуально виявити грошові кошти, не заявлені усно при опитуванні даного громадянина.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, ні матеріали справи, ні сам протокол про порушення митних правил не містять жодних даних, що в рюкзаку ОСОБА_1 були присутні спеціальні конструктивні ємності, які попередньо піддавались зміні або обладнані, з метою приховування грошових коштів. Також, не вказано, які саме перешкоди існували для виявлення таких грошових коштів, адже очевидним є те, що без огляду змісту рюкзака неможливо встановити, що знаходиться у ньому. Водночас, в ході розгляду справи встановлено, що грошові кошти знаходились у рюкзаку, який ОСОБА_1 не приховував, добровільно надав для огляду та повідомив про наявність у ньому особистих речей, серед яких були грошові кошти. При цьому, захисник вказала, що ОСОБА_1 грошові кошти відносив саме до цієї категорії - особистих речей.

Крім цього, матеріали справи не містять жодних даних про те, які саме умисні дії були вчинені ОСОБА_1 , з метою перешкоджання інспектору митниці виявити грошові кошти. Тим самим, знаходження грошей у рюкзаку, цільовим призначенням якого є зберігання та перевезення речей та предметів, вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 порушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Більше того, представники митного органу в ході судового розгляду не змогли пояснити та належним чином обґрунтувати, які саме предмети порушення митних правил(грошові кошти), вилучені у ОСОБА_1 відносяться до порушення передбачені ч.1 ст.483 МК України, а які ст.471 МК України.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, суд вважає, що обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той же час, докази долучені митним органом на підтвердження вини ОСОБА_1 не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд приходить до переконання, що в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які б прямо вказували на вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, із використанням засобів та способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

При цьому, надане суду повідомлення митних органів Республіки Польща може свідчити виключно про те, що ОСОБА_1 не декларував грошові кошти при перетині кордону цієї країни. Разом з тим, захисник цю обставину не заперечила. Крім того, юрисдикція судів України не поширюється на територію іноземних держав.

Наведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Разом з цим, вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, передбачене ст.471 МК України, суд приймає до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, приходжу до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у виді штрафу, в межах встановлених санкцією ст. 471 МК України.

Згідно ст. 471 МК України, за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

Разом з тим, при вирішення питання про конфіскацію предметів правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

З матеріалів справи не вбачається, що громадянин України ОСОБА_1 є раніше судимою, або притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За матеріалами справи жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

Ввезення даної суми на території України громадянином допускається, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, фактично єдине діяння, яке вчинив ОСОБА_1 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Виключно законами України визначається правовий режим власності (пункт 7 частини першої статті 92 Конституції України).

В рішенні ЄСПЛ від 11.07.2019 року «Садоча проти України» (скарга №77508/11), яким було констатовано порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суд установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Суд звертає увагу, що представники митниці у судовому засіданні не довели, що одного адміністративного стягнення у виді штрафу не достатньо для досягнення бажаного стримуючого і карного впливу і запобігання порушень вимог про декларування.

При цьому, шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі була незначною: він не ухиляється від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди, якби ввозив гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти були ввезені на території держави. При цьому, в ході розгляду справи суду надані докази легального призначення цих коштів. Таким чином, метою ймовірної конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких матеріальних збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

На підставі ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При прийнятті рішення суддя враховує, пояснення захисника особи, яка порушила правила митного законодавства, долучені нею до матеріалів справи документи та встановлені в цілому у судовому засіданні вищенаведені обставини.

Зокрема, суд бере до уваги, що вилучені кошти інспектором митниці, є для ОСОБА_1 важливою сумою на які він розраховував та мав намір придбати житло у Республіці Польща, а тому їх конфіскація суттєво вплине на його життя та матеріальне становище.

Отже, суд вважає, що застосування конфіскації буде занадто жорстоким покаранням для ОСОБА_1 , оскільки вилучена у нього валюта є його власністю, яка призначена для легального використання. Дані грошові кошти необхідні ОСОБА_1 для придбання житла. Конфіскація цих коштів, на які він розраховував, поставить його в скрутне матеріальне становище, а тому це порушить право на повагу до його власності, так як є не пропорційним, оскільки покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар». Суд бере до уваги, що порушення сталося фактично ненавмисне через незнання та невірне розуміння митного законодавства та неуважність ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що конфіскація вилученої валюти буде сприяти істотному погіршенню матеріального становища ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер скоєного, виходячи із ч. 3 ст. 462 МК України, матеріалів справи, вищенаведених встановлених судом обставин та мотивів, наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що на правопорушника має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, підстав для застосування конфіскації вилученої валюти суд не вбачає.

Таким чином, предмети правопорушення слід повернути ОСОБА_1 для вивезення за межі території України або здійснення їх належного митного оформлення.

Окрім цього, у відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384,20 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 471, 483, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучені згідно протоколу №2281/20900/19 від 27.05.2019 року грошові кошти повернути ОСОБА_1 для вивезення за межі території України або здійснення їх належного митного оформлення.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України 384,20 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.