ЄУН № 336/6703/18
пр. № 3/336/35/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, при секретарі Скибі О.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, захисника адвоката ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2018 року приблизно о 12.15 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем ЗАЗ 968 МБ, реєстраційний номер 92386НА, рухаючи по вул. Чарівній у м. Запоріжжя біля будинку № 145г, при виконанні маневру розвороту не переконався у безпечності маневру, не пропустив автомобіль ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем. Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкоджені.

Матеріали адміністративної справи надійшли до суду 02.11.2018 року, у провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. справа надійшла 10.04.2019 року.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення не визнав, вказавши, що того дня він приїхав на ринок та припаркувався у заїзному кармані біля магазину «АТБ». Маючи намір розвернутись, попросив сусідку допомогти, а коли сусідка вказала, що дорога вільна, ОСОБА_1 заднім ходом виїхав на проїжджу частину, після чого поглянув у дзеркало заднього виду та побачив автомобіль, що наближався, але був на відстані приблизно 200 метрів. Тоді ОСОБА_1 розпочав маневр розвороту, але сталось зіткнення. Вважає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди були дії водія ОСОБА_3, який рухався занадто швидко та здійснював маневр обгону.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 30.10.2018 року на автомобілі ЗАЗ Сенс він їхав по вул. Чарівній у м. Запоріжжя з боку ТЦ «Амстор» в напрямку вул. Цитрусової зі швидкістю 50-60 км/год. Побачив, що попереду зі стоянки біля магазину виїжджає заднім ходом автомобіль ЗАЗ 968, який вже виїхав приблизно наполовину та продовжував рух. ОСОБА_3 для убезпечення руху взяв трохи лівіше, але продовжував рухатись по своїй полосі, а коли вже наблизився до автомобілю ЗАЗ 368, водій автомобілю раптово розпочав виконувати маневр розвороту та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ Сенс. Для запобігання зіткненню ОСОБА_3 намагався перестроїтись лівіше, але на зустрічній смузі руху були автомобілі.

Захисник адвокат ОСОБА_2 вказував, що на його переконання, у дорожньо-транспортній пригоді винен водій ОСОБА_3, який розпочав маневр обгону та змінив напрямок руху, не впевнившись у безпеці такого маневру, а також не застосував гальмування, виявивши автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на проїзній частині.

Захисник, посилаючись, що в діях ОСОБА_1 відсутні порушення ПДР, а у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди винен ОСОБА_3, просив закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обставини правопорушення також підтверджуються схемою ДТП, письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта від 23.01.2019 року експертом розглядалось дві версії подій: за поясненнями ОСОБА_3, та за поясненнями ОСОБА_1

Так, виходячи з пояснень ОСОБА_3, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.4 ПДР України, а водій ОСОБА_3 у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР. В діях ОСОБА_1 є невідповідності вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР. Оцінити дії ОСОБА_3 у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України, а також визначити, чи знаходяться невідповідності вимогам п. 10.1, 10. 4 ПДР в діях водія ОСОБА_1 у причинному звязку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору не надається можливим з причин відсутності в поясненнях ОСОБА_3 необхідних вихідних даних. Визначити технічну можливість обох водіїв запобігти зіткненню не надається можливим з причин відсутності у поясненнях ОСОБА_3 необхідних даних.

Виходячи з пояснень ОСОБА_1 в даній дорожній ситуації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинні були діяти у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР. За поясненнями ОСОБА_1 в його діях невідповідності ПДР не вбачаються, а отже з технічної точки зору дії ОСОБА_1 не знаходяться в причинному звязку з подією ДТП, натомість як дії ОСОБА_3 перебувають у причинному звязку з подією ДТП. Своїми однобічними діями ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів.

Висновок експерта суд не приймає до уваги та оцінює критично, адже в ньому викладені лише умовні висновки, які безпосередньо залежать від пояснень кожного з водіїв.

За таких обставин, при визначенні наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 порушень ПДР, суд виходить з данних, зазначених у схемі ДТП та пояснень обох водіїв.

Зі схеми ДТП вбачається, що зіткнення сталось на полосі руху водія ОСОБА_3, на відстані 6.9-7.3 метри від правого краю проїзної частини з урахуванням ширини «заїзного карману» у 5 метрів.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.4 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

З пояснень обох водіїв та схеми ДТП вбачається, що водій ОСОБА_1, маючи намір здійснити маневр розвороту, мав переконатись у тому, що це буде безпечним для інших учасників руху, а перед здійсненням розвороту дати дорогу транспортним засобам, які рухались як у попутному, так і зустрічному напрямках.

З пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що він, розпочинаючи виконувати маневр розвороту, розумів, що до нього наближається автомобіль, але вирішив його не пропускати, вважаючи, що автомобіль під керування ОСОБА_3 знаходиться на достатній відстані, щоб ОСОБА_1 міг завершити маневр розвороту.

Натомість на переконання суду, перед виконанням маневру розвороту ОСОБА_1 був зобовязаний переконатись у тому, що такий маневр буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, в тому числі і ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_1 на те, що водій ОСОБА_3 рухався з перевищенням швидкості та розпочав маневр обгону не підтверджені обєктивно жодними іншими доказами, натомість як ОСОБА_1, будучи вільним та не обмеженим у наданні пояснень жодною мірою відповідальності, зацікавлений у результатах справи.

Суд при оцінці показань ОСОБА_1 також враховує і те, що цивільно-правова відповідальність його всупереч положенням чинного законодавства не застрахована, що у свою чергу може бути підставою для відшкодування завданих збитків ним особисто та обумовлює мету доведення своєї невинуватості.

Суд не вбачає порушень у діях водія ОСОБА_3, який рухався на автомобілі в межах своєї смуги руху. Зміна ним напрямку руху відбувалась у межах його смуги руху та була обумовлена саме намаганням уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_1, який виконував маневр розвороту.

Відповідно до пункту 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повністю підтверджена дослідженими судом доказами, а його дії суперечать п. 10.1 Правил дорожнього руху, тож дії особи суд кваліфікує за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Встановлюючи вину особи, яка притягується до адміністративного правопорушення, у скоєнні такого правопорушення, суд керується вимогами ст. 280 КУпАП, а також загальними засадами чинного законодавства та положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов'язок суду з'ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, тож перед тим як констатувати закінчення строку для накладення стягнення суд має зясувати чи наявні в діях особи порушення чинного законодавства, чи утворюють вони склад адміністративного правопорушення та чи винна особа у скоєнні правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У разі ж встановлення наявності події правопорушення та складу адміністративного правопорушення у діях особи, її вини у скоєнні правопорушення, суд має визначити чи не спливли на момент ухвалення такого рішення строки накладення адміністративного стягнення та у разі їх спливу закрити провадження саме за цією підставою.

За відсутності однозначного врегулювання цього питання КУпАП суд за аналогією закону керується відповідними положеннями у сфері притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують чи помякшують відповідальність, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення порушення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статті 38 частини 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як вбачається з пунктом 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є обставиною, що виключає провадження в справі.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом строк накладення адміністративного стягнення сплив, суд вбачає підстави для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрити за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк

Строк предявлення виконавчого документ «_____»_________________20___року

Постанова набрала законної чинності «_____»_________________20___року

Дата видачі «_____»_________________20___року