СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6898/19
пр. № 3/759/3073/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Скорін А.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною третьою статті 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

12.03.2019 року за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 10Б в Київській гімназії № 217 виявлено факт булінгу сексуального характеру, вчиненого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , по відношенню до учениці 8-А класу ОСОБА_3 , а саме: вимагав грошові кошти за нерозповсюдження відео з участю останньої, яке містить ознаки сексуального характеру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП, не визнала та пояснила, що її син отримав відео від друга ОСОБА_4 , розповсюдженням відео не займався, а кошти вимагала сама ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні, за участю представника Служби у справах дітей та законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_3 пояснила, що дійсно рік назад зняла та відправила відео, яке містить ознаки сексуального характеру, ОСОБА_6 Через деякий час, у неї в школі виник конфлікт з ОСОБА_2 (останній бризкнув одеколоном ОСОБА_3 в очі). Після цього, їй почали надходити смс-повідомлення від ОСОБА_2 , в яких останній почав погрожувати розповсюдженням відео, яке отримав від ОСОБА_4 , та вимагати кошти. В лютому, випадково, в торговому центрі "Лавіна Молл", вона зустрілась з ОСОБА_2 , який жестом показав необхідність передання коштів. ОСОБА_3 , в присутності подруги ОСОБА_8 , передала ОСОБА_2 кошти у розмірі 200 грн. за нерозповсюдження відео. Батьки ОСОБА_3 дізнавшись про конфлікт з ОСОБА_2 , а саме розпилювання одеколону в очі, прийшли до керівництва школи, де і дізнались вже про наявність відео, та розповсюдждення останнього за допомогою засобів зв`язку між учнями. Першим хто розмовляв з ОСОБА_3 з приводу знятого відео був шкільний психолог, якому ОСОБА_3 все розповіла.

Допитана в судовому засіданні, в присутності матері ОСОБА_10 та представника Служби у справах дітей, свідок ОСОБА_8 пояснила, що, перебуваючи у торговому центрі "Лавіна Молл" з ОСОБА_3 , бачила як остання передавала кошти ОСОБА_2 у розмірі 200 грн. за нерозповсюдження відео. Відео вона не бачила, зі слів інших подруг знає, що відео вже було розіслане (за кошти) ОСОБА_2 , зокрема ОСОБА_11 купила вказане відео у ОСОБА_2 за кошти. Зазначила, що їй відомо про шантаж ОСОБА_2 щодо розповсюдження відео та фото на яких зображена ОСОБА_3 , який саме це був шантаж вона не знає.

В судовому засіданні адвокат Сацик Р.В. заявив клопотання про відвід судді, яке було залишено без задоволення, з підстав намагання адвоката затягнути розгляд справ з метою сплину строків накладення адміністративного стягнення.

Крім того, було відмовлено і в задоволенні клопотання про виклик свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки вказані особи, не були свідками події, а володіють інформацією тільки зі слів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП.

Диспозиція частин першої та третьої статті 173-4 КУпАП встановлює відповідальність батьків дитини за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

Щодо доводів адвоката Сацика Р.В. про те, що дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковані, а справу потрібно закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки частина третя статті 173-4 КУпАП передбачає відповідальність батьків за вчинення малолітніми або неповнолітніми особами від 14-16 років за вчинення булінгу, а ОСОБА_2 лише 13 років, суд вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 31 Цивільного Кодексу України малолітньою особою вважається особа до чотирнадцяти років, згідно із положенням статті 32 даного Кодексу неповнолітньою особою є особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Крім того, розмежування відповідальності батьків за частиною третьою статті 173-4 КУпАП та частиною третьою статті 184 КУпАП чітко висвітлюється в позиції Київського апеляційного суду.

Так, зокрема в постанові Київського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року по справі (753/3606/19) зазначено, що диспозиція частини третьої статті 184 КУпАП передбачає відповідальність батьків у разі вчинення неповнолітніми дітьми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 КУпАП.

Стаття 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення булінгу (цькування) учасника освітнього процесу, тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

За приписами частини 3 статті 173-4 КУпАП діяння, передбачене частиною 1 цією статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від 20 до 40 годин.

Таким чином, самі положення частини третьої статті 184 КУпАП виключають відповідальність батьків за цією нормою у разі вчинення булінгу дитиною, яка є малолітньою, або неповнолітньою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, оскільки в цьому разі батьки несуть відповідальність за частиною третьою або частини четвертою статті 173-4 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_2 виповнилось 13 років, він є малолітньою особою, то за вчинення останнім дій, передбачених частиною першою статті 173-4 КУпАП, відповідальність несуть батьки.

Згідно із статтею 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності судом їх переконливості.

Виходячи зі змісту статтей 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 13.03.2019 року до Святошинського УП ГУ НП в м. Києві звернулась громадянка ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про те, що учні 7-Б школи № 287 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розповсюдили відео сексуального характеру, відносно її доньки, а після даної події її донька стала жертвою булінгу.

Малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 являються учнями Київської гімназії № 287.

Відповідно до повідомлення адміністрації Київської гімназії № 287 від 14.03.2019 № 26 до Святошинського УП ГУНП у м. Києві та начальнику служби у справах дітей Святошинскої районної і м. Києві державної адміністратції, у вищевказаній гімназії у класі № 8-А навчається ОСОБА_3 , яка потрапила до ситуації, пов`язаної з існуванням та поширенням відеоролика сексуального характеру за її участі, до розповсюдження якого причетні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Такий випадок комісією адміністарції гімназії з розслідування даної ситуації було кваліфіковано як такий, що має ознаки булінгу.

Судом досліджено матеріали справи, в тому числі: 1) заяву класного керівника ОСОБА_17 , яка 12.03.2019 виявила факт існування та передачі фото та відео сексуального характеру за участі учениці 8-А класу ОСОБА_3 , також їй стало відомо, що розповсюдженням даного відеоролика займались учні 7-Б класу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; 2) протокол засідання комісії з розгляду доповідної записки ОСОБА_17 ; 3) наказ Київської гімназії № 287 від 12.03.2019; 4) роздруківка переписки.

В судовому засіданні поясненнями свідка та письмовими матеріалами підтверджено факт вимагання коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_3 та факт отримання останнім коштів у розмірі 200 грн. за нерозпосюдження відео.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно частини четвертою статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статтей 9-11 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За таких обставин, притягнутою до адміністративної відповідальності може бути лише особа, винною у скоєнні адміністративного правопорушення.

Правопорушення, передбачене частиною третьою статті 173-4 КУпАП передбачає собою наявність вини особи у формі умислу, оскільки у даному випадку дії ОСОБА_2 були умисними та цілеспрямованими, а батьки (мати) дитини повинні були вживати усіх можливих виховних заходів для попередження такої протиправної поведінки сина.

Зокрема, санкцією частини третьої статті 173-4 КУпАП передбачено відповідальність батьків за вчинення дитиною правопорушення, а саме ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності.

При визначенні міри адміністративного стягнення суд, відповідно до статті 33 КУпАП враховує характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність правопорушника.

Обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника суд у відповідності до положень статті 34 КУпАП судом не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, її майнового стану, постійного місця роботи, суд вважає що стягнення у вигляді штрафу відповідає вимогам статтей 23,33 Кодексу України про адміністративні правопорушення і є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

У разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 33-35, 173-4, 283-285 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або місцем знаходження його майна.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Суддя: Скорін А.В.