П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2019 Справа №607/4378/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменний П.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 11 лютого 2019 року серії БД №198068, 11 лютого 2019 року о 16 год. 20 хв. в м. Тернопіль, вул. Подільська, 38А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI А-4» державний номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager Alсotest» 6810 №ARCD-0524 (повірка дійсна до 07 грудня 2019 року), результат 1.73 % (проміле), водій з даним результатом був не згідний, проїхати в найближчий медичний заклад відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кметик В.С. в судовому засіданні щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечив, свої заперечення обґрунтовував наступним. Огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння було проведено за допомогою технічного засобу газоаналізатора «Drager Alсotest 6810» НОМЕР_2 , який фактично не був дозволений до застосування МОЗ та Дерспоживстандартом. Переконаний, що наведені в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки його огляд на стан алкогольного сп`яніння було запропоновано інспектором поліції пройти в порушення вимог Інструкції та вимог ст. 266 КУпАП, а тому факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем у передбаченому законом порядку встановлений не був. З огляду на вказане просить провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте про дату та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

На виконання клопотання захисника адвоката Кметика В.С. судом вживалися заходи для забезпечення явки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання 29 березня 2019 року, 12 квітня 2019 року та 07 травня 2019 року, однак останні на перелічені дати в судові засідання не з`являлися. Повістки про виклик зазначених вище осіб, надсилались судом на вказані в протоколі про адміністративне правопорушення адреси, однак повернулись без вручення за закінченням терміну зберігання. Судом надіслано лист начальнику Управління патрульної поліції в Тернопільській області Шевчуку Б.Б. про необхідність забезпечення явки в судове засідання інспектора роти батальйону УПП в Тернопільській області Тернопільського Ю.В., а також свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №198086 від 11 лютого 2019 року, котрий згідно поштового повідомлення УПП в Тернопільській області був отриманий. Однак, начальником Управління патрульної поліції в Тернопільській області ні явка інспектора, ні явка свідків в судові засідання забезпечена не була. Жодної інформації з приводу виконання вищевказаного листа від начальника УПП в Тернопільській області не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі даних матеріалів справи та провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку недоведеністю наявності складу в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з наступних підстав.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Енгель на інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини(Ozturk v. Germany), пункт 54;Лутц проти Німеччини(Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним» в розумінні ЄСПЛ.

Згідно п.d ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має окрім іншого такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Всупереч вказаному у зв`язку з неявкою в судові засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , незабезпечення їх явки в судові засідання працівниками поліції, суд позбавлений можливості реалізації права ОСОБА_1 , передбаченого п.d ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст.62 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя П.П. Гуменний