Категорія ч. 4 ст. 172-6 КУпАП Суддя 1-ої інстанції: Федотова В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Преснякової А.А., за участю секретаря Костоманової А.Є., прокурора Ящука О.В., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.10.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пушкіне Степанаванського району Арменії, громадянин України, який проходить службу у Донецькому прикордонному загоні Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, начальник кінологічної служби штабу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, та

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника Донецького прикордонного загону від 30.09.2014 року № 131-ос приступив до виконання службових обов`язків капітана, призначений наказом Голови Державної прикордонної служби України від 18.09.2014 року № 804-ос начальником кінологічної служби штабу Донецького прикордонного загону.

Відповідно до підпункту «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року складає 1600 гривень.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 30.01.2018 року подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, де в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» зазначив, що у суб`єкта декларування чи членів його сім`ї відсутні об`єкти для декларування в цьому розділі, не зазначив заробітну плату, отриману за основним місцем роботи у розмірі 196951,59грн.

Згідно відповіді Донецького прикордонного загону від 10.01.2019 року вх.№75 ОСОБА_1 з січня 2017 року по грудень 2017 року нараховано заробітну плату у розмірі 196951,59грн., що становить 123 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року.

25.01.2019 року останній пояснив, що при заповненні щорічної декларації за 2017 рік він намагався внести зазначені відомості щодо отриманої заробітної плати у розмірі 196951,59грн., але через технічні помилки Єдиного державного реєстру декларацій, зазначені відомості не відобразилися, з цього приводу він звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції.

Згідно відповідей НАЗК від 09.01.2019 року вих.№71-06/1507/19 і від 25.02.2019 року вих.№41-01/14528/19 подання документа (декларації, повідомлення) до ІТС Реєстр підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказаної під час реєстрації в ІТС Реєстр, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування. Після отримання зазначеного повідомлення

суб`єкт декларування повинен невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа і у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ.

Крім того НАЗК інформує, що технічних несправностей і перебоїв у роботі ІТС Реєстр 30.01.2018 року не зафіксовано, що свідчить про те, що 30.01.2018 року не було ніяких технічних помилок Єдиного державного реєстру, які б заважали ОСОБА_1 в повному обсязі заповнити щорічну декларацію за 2017рік, після подачі зазначеної декларації останній повинен був перевірити її зміст і у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей подати виправлений документ, чого він не зробив.

Також, ОСОБА_1 посилається на те, що звертався до НАЗК із зазначеною проблемою, але відповідно до відповіді НАЗК від 09.01.2019 року вих.№71-06/1507/19 останній звертався до них із запитом тільки 27.12.2018 року, вже після того як до Донецького прикордонного загону надійшов запит стосовно нього за вищезазначеним фактом від 13.12.2018 року вих.№6118кд.

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову, як незаконну і необґрунтовану, винесену з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповним і необ`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи, без з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і закрити провадження по справі.

Вважає, що судом не встановлено, що він визнавав протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел, спрямований на ухилення від подання даних про доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані за основним місцем роботи, при цьому який він мав особистий інтерес чи інтереси третіх осіб, або мав непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання даних про доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані за основним місцем роботи, вчинення цього діяння через необережність, на думку апелянта, виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що протокол стосовно нього складений з порушенням ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не вказано місце вчинення правопорушення, не встановлено це і судом, а також наявність технічних перешкод не лише на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції 30.01.2018 року але й у провайдера, що надає послуги його інтернету або установі під час подання ним декларації.

Звертає увагу суду на строки, це може бути вирішальним фактором і підставою для закриття провадження без встановлення складу адміністративного правопорушення, оскільки суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановив, коли уповноважений орган виявив адміністративне правопорушення, а у протоколі зазначено, що «Датою виявлення правопорушення є факт встановлення складу правопорушення, пов`язаного з корупцією згідно протоколу № 399 від 05.07.2019 року, а саме дата складання зазначеного протоколу 05.07.2019 року...».

Зазначає, що з аналізу постанови суду першої інстанції можливо зробити висновок, що датою виявлення адміністративного правопорушення можна вважати 25 січня 2019 року, коли він надав пояснення щодо заповнення щорічної декларації за 2017 рік.

Окрім того, судом не встановлювалось, з яких підстав старший оперуповноважений УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ Національної поліції України капітан поліції Касьянов О. склав протокол про адміністративне правопорушення № 379 лише тільки 05.07.2019 року, тобто через шість місяців, вважає, що останнім внесені неправдиві дані щодо дати виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, тому на його думку, протокол № 379 від 05.07.2019 року складений з порушення строків, встановлених ст.38 КУпАП, внесенням до нього посадовою особою неправдивих даних щодо виявлення і встановлення правопорушення, тому цей протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення у розумінні ст. 251 КУпАП.

Також звертає увагу суду, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією щодо нього до суду надійшли 08.07.2019 року, а суд першої інстанції не звернув уваги, що ці матеріали справи надійшли до суду через шість місяців після виявлення правопорушення, а уповноваженим органом не надано до суду обґрунтування такого суттєвого «затягування» розгляду справи без складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у цій справі підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, вважає, що працівники Департаменту захисту економіки Національної поліції України мають право реагувати на випадки порушення норм антикорупційного законодавства лише після офіційного підтвердження (висновку) такого порушення уповноваженими посадовими особами НАЗК, але в матеріалах справи відсутній офіційний висновок НАЗК.

Вважає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в його діях умислу на порушення вимог фінансового контролю, відсутні відомості про наявність в його діях корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, тому відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав постанову судді законною і обґрунтованою, а апеляційні доводи безпідставними, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Наведена правова позиція повністю кореспондується зі змістом ст. 62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Однак, даних вимог закону суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотримувався.

З постанови районного суду від 03.10.2019 року вбачається, що суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п.7 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 172-6 ч. 4 КпАП України.

В обґрунтування свого висновку суд послався на протокол №379 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складений 05.07.2019 року (а/п 5-12); роздрукованої з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції відомості про час подання декларації (а/с 13-20); листи з НАЗК, які підтверджують відсутність технічних перешкод на сайті 30 січня 2018 року під час подання ОСОБА_1 декларації (а/с 40-41, 43-49); письмовими поясненнями останнього (а/с 38-39) та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не визнав свою вину, пояснюючи, що при подачі декларації за 2017 рік він заповнив усі графи, у тому числі і 11 розділ цієї декларації, де зазначаються його доходи і доходи родини, декілька разів перевірив чернетку декларації і відправив її, після чого отримав повідомлення, що декларація успішно подана. Зазначає, що умислу в його діях на подання недостовірних відомостей чи приховування доходу не було.

Декларацію він подавав 30.01.2018 року, а про її неналежне заповнення його опитали у січні 2019 року.

Вважає, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в його діях корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, тому відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в ході апеляційного розгляду не заперечував, що на нього, як начальника кінологічної служби штабу Донецького прикордонного загону поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", однак умислу на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації у нього не було, він отримав повідомлення, що декларація успішно подана, тому вважає, що в його діях відсутній склад вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції»: правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до підпункту «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в», пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 вищевказаного Закону, у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України про «Про запобігання корупції», повинен був подати декларацію за 2017 рік і вказати у цій декларації у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» отриману ним заробітну плату за основним місцем роботи, що визнає ОСОБА_1 та наполягає, що зазначив у декларації відомості про отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), а також і доходи дружини, не мав наміру їх приховувати.

Частиною 4 статті 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому слід враховувати, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частини 1 і 2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року (далі - Закону № 1700-VII), в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що дозволяє встановити саме ті ознаки, які мають значення для правової кваліфікації.

Відповідно до частини першої статті 4 наведеного Закону № 1700-VII, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону№ 1700-VII до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону № 1700-VII, у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції». Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.

Згідно п.1 розділу II Порядку, Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки декларацій суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції, а органи ДЗЕ НП України наділені повноваженнями лише на складання протоколів за ст.172-6 КУпАП на підставі документів отриманих від НАЗК.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю і перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування вніс у декларацію завідомо недостовірні відомості, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі отримувати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності, а органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась працівниками Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, після чого склали протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення Національним агентством відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , затвердження та надсилання обґрунтованого висновку про порушення останнім законодавства у сфері запобігання корупції, що б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, на підставі аналізу вищезазначених нормативних актів приходжу до висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, складений органами ДЗЕ НП України протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, без отримання від НАЗК інформації про корупційне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, не відповідає вимогам закону, є недопустимим доказом у справі та не може бути покладений в основу судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення.

За таких обставин постанова суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-6 КУпАП, яка ґрунтується на даних, встановлених даним протоколом, не може вважатися законною і підлягає скасування.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не підлягають апеляційній перевірці з огляду на вищезазначене.

Згідно ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 є незаконною і необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 294, ст. 247 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 172-6 ч. 4 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, скасувати.

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 за статтею 172-6 ч. 4 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя