ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/819/167/19 Суддя апеляційного суду - Склярська І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м.Херсон

Суддя Херсонського апеляційного суду Склярська І.В., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановила:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 17.12.2018 року о 23.20 год., на а/д Одеса-Мелітопіль-Новоазовськ 203 км, керував т/з Nissan д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по цій справі відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що:

-відповідальність за керуванням автомобілем з ознаками сп'яніння законодавством не встановлена;

-в протоколі не сформульовано, який саме огляд він має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного чи наркотичного) та у який спосіб. Невірне і нечітке формування суті правопорушення позбавляє водія права на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи;

-у судове засідання не були викликані працівник поліції та свідки, зазначені в протоколі, у зв'язку з чим судом не з'ясовані усі обставини справи. Їх письмові пояснення не можуть братися до уваги;

-в суді першої інстанції він зазначав, що він за кермом не знаходився, а сидів на задньому сидінні, оскільки погано себе почував, так як має онкологічне захворювання, за кермом був ОСОБА_3, який на його прохання повинен був довезти його до Чорнобаївського посту ДАІ, де його повинен був зустріти інший водій, оскільки останній не мав часу відвести його до м. Херсона. Зазначені пояснення працівник поліції не взяв до уваги. При цьому, у їх присутності він викликав карету «швидкої», яка приїхала та йому була запропоновано госпіталізація;

-свідок ОСОБА_3 був ним запрошений у судове засіданні 15.03.2019 року, проте допитаний в судовому засіданні не був, що порушує його право на захист в порядку ст.268 КУпАП та на справедливий суд;

-суд в порушення ст.252 КУпАП не оцінив представлені ним докази, неповно та необ'єктивно розглянув справу;

-поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини;

-в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляд на стан сп'яніння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності спростовуються матеріалами провадження, а також поясненнями працівників поліції наданими ними у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 151837 від 17 грудня 2018 року, в якому викладені обставини його вчинення; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначили, що ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу було запропоновано продути алкотестер «Драгер», на що він відмовився, після цього йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння в найближчому лікарняному закладі на що він також відмовився, та іншими матеріалами справи, внаслідок чого суд дійшов вмотивованого висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Підстави ставити під сумнів зазначені докази відсутні, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 відсутні доводи, які б спростовували докази на підтвердження його вини.

Відмова водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він відмовився пройти огляд на стан сп'яніння.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп'яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, проте зазначив, що за кермом він не був, також не вважав за необхідне підтвердити за запитом суду доводи апеляційної скарги щодо приїзду швидкої допомоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом були допитані працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили всі обставини, які відображені в матеріалах справи, пояснили, що за кермом був саме ОСОБА_2, проте пересів на заднє пасажирське місце, а свідок ОСОБА_3 знаходився на передньому пасажирському місці та на зауваження працівника поліції щодо допуску ОСОБА_2 за кермо у нетверезому стані, зазначив, що впливу на нього не має. Покази ОСОБА_3 про те, що він знаходився за кермом спростовуються як показаннями працівників поліції, так і записом відео фіксації, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з автомобіля виходить з переднього пасажирського місця. Також, пояснення ОСОБА_2 що ОСОБА_3 довіз його лише до поста ДАІ внаслідок раптово викликаної необхідності повернутися та він вимушений був чекати іншого водія, а тому спав на задньому сидінні автомобіля, в той час як ОСОБА_3 пояснив, що внаслідок зупинки автомобіля працівниками ДАІ та тривалого оформлення документів він викликав автомобіль для повернення до міста проживання в с. Чорнобаївка, свідчать про наміри правопорушника уникнути відповідальності.

Крім того, працівники поліції пояснили, що на зауваження ОСОБА_2 щодо свого незадовільного стану здоров'я вони пропонували викликати карету швидкої допомоги, але останній відмився від її виклику.

Отже, твердження апеляційної скарги про те, що апелянт не керував транспортним засобом спростовується матеріалами вищезазначеної справи, а також поясненнями поліцейських ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження доказами, що також були дослідженими при апеляційному розгляді.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_2, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Враховуючи зазначене, в діях ОСОБА_2 у зв'язку із відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду І.В.Склярська