КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1203/2019 Постанова винесена суддею Макаренко І.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Чернігова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого артистом ІІ категорії в оркестрі почесної варти, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 24 жовтня 2018 року о 23 год. 15 хв. по пр. Перемоги, 86 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Fiat», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу «Drager» у присутності двох свідків, тест якого показав 2,54 %, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, розглянувши справу без участі ОСОБА_2, позбавив його права на захист, оскільки його не було належним чином повідомлено про наступне судове засідання після того як судове засідання, призначене на 17.12.2018 року, не відбулося через замінування суду.

Разом з тим, ОСОБА_2 не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки він складений з порушенням вимог чинного законодавства, так як ОСОБА_2 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та не відмовлявся поїхати з працівником поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, відповідно до Інструкції №1452/735, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Проте у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано належних ознак алкогольного сп'яніння у водія, тому працівники поліції не мали права проводити огляд водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим працівники поліції порушили п.п. 2, 3 Інструкції, й відповідно, такий огляд є недійсним.

Також в порушення вимог п. 10 Інструкції, водієві ОСОБА_2 не було надано і акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Крім того, після проведеного огляду на місці зупинки ОСОБА_2 зазначив, що не згоден з результатами огляду, так як не вживав алкоголь, однак співробітниками поліції не було запропоновано йому пройти освідування на стан алкогольного сп'яніння у лікаря-нарколога в медичному закладі, і в матеріалах справи таке направлення відсутнє.

Також в матеріалах справи відсутнє і запрошення співробітниками поліції двох свідків для фіксації відмови від освідування у лікаря-нарколога для перевірки на стан алкогольного сп'яніння.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Окрім цього, вказує й на те, що працівниками поліції проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння відбувалось за допомогою технічного засобу Drager «Alcotest 6820», який не є спеціальним технічним засобом та не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а тому його показники не можуть вважатися допустимим доказом.

До того ж проведення огляду на стан сп'яніння було здійснене з порушенням Інструкції з експлуатації технічного засобу «Alcotest 6820, оскільки даною Інструкцією визначено інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки, яка має проводитися кожні шість місяців, а згідно до роздруківки приладу Drager «Alcotest 6820», яким проведено огляд водія ОСОБА_2, останнє калібрування приладу відбулось 18.01.2018 року, тобто має місце порушення вказаного 6 місячного строку.

Таким чином, на думку апелянта, суд, взявши до уваги складений з явними порушеннями протокол, в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, розглянув справу упереджено та встановив вину на підставі припущень, невірних висновків щодо обставин, які не можна вважати доведеними, тобто без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Також захисник ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що ОСОБА_2 дійсно викликався на судове засідання, що мало відбутися 17.12.2018 року, але, з'явившись на судове засідання до приміщення суду, йому було повідомлено працівниками поліції, що надійшло повідомлення про замінування приміщення суду і відбувається перевірка будівлі, а також помічником судді повідомлено, що у зв'язку із замінуванням всі справи знімаються з розгляду і про наступну дату судового засідання його буде повідомлено окремо. Проте, 30.01.2019 року ОСОБА_2 отримав вже ухвалену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції апелянтом пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, поясненняОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2 без будь-яких зауважень лише із зазначенням, що свої пояснення він надасть у суді; поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт проходження ОСОБА_2 відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», який показав результат 2,54 ‰ алкоголю; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю 2,54 ‰ та містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з результатами тестування; Акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_2 було виявлено 2,54 ‰ алкоголю та який містить підпис ОСОБА_2, яким він засвідчив, що з результатами згоден.

Що стосується доводів захисника про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння, а саме те, що при його незгоді з результатами огляду на приладі «Драгер», працівники поліції не запропонували йому проїхати для огляду до лікаря-нарколога в лікарню, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, з якого вбачається, що ОСОБА_2 проходив огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів добровільно, у присутності свідків, при цьому працівниками поліції йому було роз'яснено порядок проходження тестування на приладі «Драгер» та зроблений контрольний забір повітря, за результатами якого показники тесту склали 0,00 ‰, а після того, як ОСОБА_2 видихнув у мундштук, показники тесту мали результат 2,54 ‰, але ОСОБА_2 будь-якої незгоди з виявленими результатами не висловлював, як і наміру пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі, а лише пояснював, що випив 2 літри пива, у зв'язку з чим, по встановленню за результатами огляду, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп'яніння, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення роздруківка результатів тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, з показником вмісту алкоголю в крові 2,54 ‰, містять підпис ОСОБА_2 про ознайомлення та згоду з результатами тестування.

При цьому, ні в роздруківці результатів тестування, ні в Акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 не вказав про свою незгоду з результатами його перевірки на стан сп'яніння із застосуванням приладу «Драгер», і тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не погодився з результатами його огляду на стан алкогольного сп'яніння, проведеного з використанням приладу «Драгер», та відповідно і підстав для його направлення для огляду до закладу охорони здоров'я, на підставі ч. 3 ст. 266 КУпАП, у інспектора поліції не було.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_3 про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу.

Також є безпідставними і доводи захисника про застосування працівниками поліції технічного приладу Драгер «Alcotest 6820», який не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, оскільки відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 вказаного закону встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG &aгі;aas; Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що з останньої повірки приладу Драгер «Алкотест 6820» на день проходження ОСОБА_2 огляду пройшло більше ніж шість місяців, тому огляд на стан сп'яніння був проведений з порушенням закону, оскільки міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747 і становить 1 рік.

Як вбачається з роздрукованого результату приладу Драгер «Алкотест 6820», за допомогою якого ОСОБА_2 проходив огляд, останнє калібрування приладу проводилось 09.11.2017 року, а ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп'яніння 24.10.2018 року, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу Драгер «Алкотест 6820», а відтак підстави для визнання його результатів недійними відсутні.

Крім того, відповідно до переліку технічних засобів, на який посилається захисник, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest 6820», «Alcotest 7410 Plus com», «Алконт 01».

В той же час, всі види газоаналізаторів Drager Alcotest зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року №1529, що свідчить про правомірність використання приладу Драгер «Алкотест 6820» працівниками поліції під час виконання своїх службових обов'язків.

Щодо доводів захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано належних ознак алкогольного сп'яніння у водія, що на його думку є порушенням вимог п.п. 2, 3 Інструкції та може свідчити про недійсність проведення огляду на стан сп'яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, викладена в протоколі з огляду на диспозицію цієї правової норми.

Також є голослівними і посилання апелянта на те, що поліцейськими водієві ОСОБА_2 не було надано акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи примірника Акту огляду у ньому міститься підпис ОСОБА_2 про ознайомлення та згоду з результатами тестування, а, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію.

Посилання захисника на те, що в матеріалах справи відсутнє запрошення працівниками поліції двох свідків для фіксації відмови від освідування у лікаря-нарколога для перевірки на стан алкогольного сп'яніння, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2 та порушення у зв'язку із цим його прав на захист, то зазначене право ним в повній мірі реалізоване в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів на спростування висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 та його захисником не надано.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження захисника про відсутність в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду ГорбІ.М.