КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/321/2019 Постанова винесена суддею Васалатій К.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Баришівка Київської області, громадянина України, з незакінченою вищоюосвітою, одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 07 жовтня 2018 року о 03 год. 10 хв. по вул. Героїв Дніпра, 2-а в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в його діях відсутній склад правопорушення, а обставини на які посилається суд в своїй постанові не доведені в установленому законом порядку. При цьому, жодних пояснень з даного приводу працівниками поліції від нього відібрано не було, хоча він на цьому наполягав, оскільки тієї ночі він не вживав спиртних напоїв, а перебував у тверезому стані, та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, а навпаки наполягав на тому, щоб такий огляд був проведений в закладі охорони здоров'я згідно діючого законодавства.

Крім того, працівники поліції його не зупиняли, він стояв обабіч дороги та спілкувався зі своїм товаришем ОСОБА_5, а також працівниками поліції йому не було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння, і будь-які свідки при цьому присутні не були, окрім вищевказаної особи, а тому встановлення факту відмови від проходження огляду на стан його сп'яніння було здійснено з порушенням вимог діючого законодавства.

При цьому, звертає увагу й на те, що окрім сумнівних пояснень свідків, які не були присутні під час оформлення матеріалів, працівниками поліції не надано до суду будь-яких інших доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, єдиним доказом відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп'яніння можуть бути лише показання свідків, яких має бути не менше двох, однак, з тексту пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які нібито на місті зупинки були свідками того, як він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, не вбачається, де саме працівники поліції пропонували йому пройти огляд, на місті зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів чи в закладі охорони здоров'я, та не зрозуміло від якого саме огляду він відмовився в установленому порядку, оскільки він мав право на таку відмову на місті зупинки, та вимагати проведення його в закладі охорони здоров'я.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні буд-які докази його відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, та з пояснень вказаних свідків не вбачається, що він відмовився від проходження огляду саме в закладі охорони здоров'я.

Однак суд вказаним обставинам оцінки не дав, а будь-які посилання в постанові суду про наявність можливих свідків його відмови від проходження медичного огляду взагалі відсутні.

Окрім цього, звертає увагу на грубе порушення судом його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а саме щодо першочергового та базового права на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки лише на подане ним втретє письмове клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, йому було надано таку можливість, чим було позбавлено його можливості ознайомитися з матеріалами, отримати кваліфіковану правову допомогу та подати докази, які б спростовували дані, зазначені в протоколі.

Таким чином, на думку апелянта, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, у зв'язку з чим постанова суду є незаконною та необґрунтованою, та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги, інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_8, а також свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, наданий Управлінням патрульної поліції м. Києва на запит суду апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_2, поясненнях свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп'яніння, а саме, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, оскільки в той день спиртних напоїв не вживав та перебував у тверезому стані, та навпаки наполягав на проходженні такого огляду в закладі охорони здоров'я згідно діючого законодавства, однак працівники поліції не вчинили жодних дій щодо направлення його до медичного закладу для огляду у лікаря-нарколога, а одразу склали протокол про відмову проходити такий огляд, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був витребуваний апеляційним судом та переглянутий у судовому засіданні за участі ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4, та відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції у присутності свідків пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, але ОСОБА_2 від проходження огляду в будь-який спосіб (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), відмовився, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_2 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі у зв'язку із недовірою щодо приладу «Драгер» вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_2 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп'яніння з метою спростування відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього, не надано.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2, після зміни ним адвоката, також змінив і свої показання, вказавши, що 07.10.2018 року він разом зі своїм товаришем перебував у своєму автомобілі припаркованому біля супермаркету «Білла», де до них підійшла поспілкуватись незнайома дівчина, яка перебувала у стані сильного алкогольного сп'яніння, та запропонувала вжити алкогольні напої, і, оскільки він більше не збирався керувати автомобілем, то вжив невелику кількість спиртних напоїв. В цей час позаду них під'їхала патрульна машина, з якої вийшов поліцейський, та, підійшовши до них, почав вимагати від нього надати документи на автомобіль та посвідчення водія, але він відмовився, пояснюючи тим, що нікуди не їхав. Після цього працівник поліції почав погрожувати надіти на нього кайданки, сказавши, що у нього виникли підозри про керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, та, що у них є відео докази про його керування автомобілем, які зроблені під час нібито його переслідування з вул. Героїв Дніпра, і, не пропонуючи пройти відповідний огляд, склав відносно нього протокол за відсутності свідків та доказів щодо його керування транспортним засобом.

Проте, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, вважаючи дії інспекторів поліції з приводу його залякувань та ненадання можливості пройти огляд у лікаря-нарколога, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження ОСОБА_2 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Твердження ж апелянта про те, що він автомобілем не керував, а коли до нього під'їхали працівники поліції, то він лише знаходився з товаришем у припаркованому автомобілі, оскільки в той вечір, не збираючись більше керувати автомобілем, випив трохи спиртних напоїв, та в подальшому збирався викликати драйвера, є безпідставними та спростовуються поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду інспектора поліції ОСОБА_8, котрий пояснив, що приблизно у жовтні 2018 року по вул. Героїв Дніпра за супермаркетом ними був зупинений ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху, а саме, він здійснив зупинку посеред перехрестя та стояв на поворот ліворуч, де не можна стояти та повертати, тому розцінивши таку його поведінку підозрілою та вважаючи, що водій перебуває в стані або алкогольного, або наркотичного сп'яніння, вони, розвернувшись поїхали за цим автомобілем, але водій, повернувши праворуч, заїхав у двір, і тоді вони подали звуковий сигнал та маячок, однак водій зупинився, лише заїхавши у тупик. При цьому, від того часу як ОСОБА_2 порушив ПДР і до моменту, коли вони заїхали за ним на паркову, де він зупинився, пройшло близько 1-2 хвилин, тому коли вони під'їхали до автомобіля, то ОСОБА_2 сидів за кермом, разом з ним в автомобілі було ще двоє пасажирів, які нічого не робили. Під час спілкування з водієм ОСОБА_2 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння як на приладі «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, але водій відмовився від проходження будь-якого огляду у присутності двох свідків, у зв'язку з чим відносно нього було складено протокол.

Також зазначив, що за порушення правил дорожнього руху відносно ОСОБА_2 протокол не складався, оскільки з моменту виявлення вчинення ним порушень правил дорожнього руху у них не було можливості включити камеру, так як напарник був за кермом, а він слідкував за тим, куди ОСОБА_2 поїхав.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_5 про те, що він разом з ОСОБА_2 перебували на парковці, коли до них підійшли працівники поліції та почали вимагати у ОСОБА_2 документи, але він почав заперечувати, так як не був водієм та автомобілем не керував, однак згодом все ж таки надав документи. Потім працівники поліції звинуватили ОСОБА_2 в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що він заперечував та сказав, що стояв, а не керував автомобілем, проте вони все одно забрали у нього документи та кудись відійшли, а потім з'явилися з двома свідками, які з ними не спілкувалися, а спілкувалися лише з працівниками поліції та які тільки розписалися в документах наданих працівниками поліції. При цьому зазначає, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд ні у присутності свідків, ні без них, та, що ОСОБА_2 сам пропонував працівникам поліції пройти огляд в медичній установі, але йому було відмовлено, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами, а саме - відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції та поясненнями інспектора ОСОБА_8., свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6

Крім того, свідок ОСОБА_5 є знайомим ОСОБА_2, а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

Доводи апелянта про те, що єдиним свідком, який знаходився на місці на момент виникнення даної ситуації, був ОСОБА_5, а свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які зазначені в протоколі, на місці події не було, спростовуються сукупністю вищенаведених доказів у справі, а тому на увагу не заслуговують.

Та обставина, що на відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції зафіксовано лише одного свідка, який брав участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, то це не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки це може бути зумовлено ракурсом проведення відеозйомки, а відтак, не може бути розцінено як порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, адже в матеріалах справи наявні письмові пояснення двох свідків, які узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в який було внесено анкетні дані свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та ними (свідками) власноручно проставлено свої підписи.

Тим більше, що під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5, який є товаришем ОСОБА_2, також вказував на те, що працівниками поліції на місце вказаних подій було запрошено двох свідків, які з ними не спілкувалися, а лише спілкувалися з працівниками поліції та які розписалися в документах наданих працівниками поліції.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду ГорбІ.М.