Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/573/19
Провадження № 3/499/358/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.11.2019 року смт. Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І.В. розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшла адміністративна справа відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , серія ОБ №161140 від 05.07.2019 року, складеного поліцейським 1 роти 4 батальйону сержантом поліції Бахтіним А.І., вбачається, що 05.07.2019 року близько 21 год. 35 хв. по трасі М-05 на 403 км. в Іванівському районі Одеської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, не чітка річ, запах алкоголю з порожнини рота та від продування алкотестеру «Драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим попустив порушення п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судових засіданнях особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не визнав у повному обсязі і суду пояснив, що цього дня він дійсно їхав на автомобілі ВАЗ в до магазину, після чого біля повороту його зупинити працівники поліції, при цьому вони не пропонували йому пробути алкотестер та проїхати до медичного закладу, так як жодних ознак сп`яніння у нього не були, оскільки він не вживає алкогольні напої на протязі тривалого часу. Так, на нього працівниками поліції дійсно було складено протокол, вони не вказали, що це протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, він його підписав, оскільки на це йому вказали працівники поліції. При цьому показав, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, та тим паче жодних свідків при цьому не було. Тому просив визнати його невинним та справу закрити.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надані у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_3 , вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної адміністративної справи на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ №161140 від 05.07.209 року, що складений відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2019 року поліцейським 1 роти 4 батальйону сержантом поліції Бахтіним А.І. відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Поліцейським 1 роти 4 батальйону сержантом поліції Бахтіним А.І. (ініціатором процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності в розумінні ст.254 КУпАП) у протоколі серія ОБ №161140 від 05.07.2019 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що 05.07.2019 року близько 21 год. 35 хв. по трасі М-05 на 403 км. в Іванівському районі Одеської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, не чітка річ, запах алкоголю з порожнини рота та від продування алкотестеру «Драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим попустив порушення п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, а й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положеньч.2 ст.61 Конституції України свідчить проте,що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння. Також, пункт 2.9а ПДР прямо та категорично забороняє керування транспортними засобами в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови (п.2 цієї Інструкції). Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, мав підстави вважати, що особа (водій) за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані сп`яніння.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан сп`яніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентує обов`язковість проведення огляду на стан сп`яніння лише у закладі охорони здоров`я.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який вказаний в протоколі, показав суду, що 05.07.2019 року він перебував на роботі в Роздільнянському районі, ОСОБА_1 він жодного разу не бачив, свідком складання вищевказаного протоколу не був, оскільки фізично знаходився в іншому місці, також вказав, що не писав письмові пояснення, та йому невідомо, де працівники поліції взяли його анкетні дані, при цьому номер телефону в протоколі зазначений не його.

Таким чином, свідок у судовому засіданні, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, повністю спростував обставини вказані в його письмових поясненнях, тому суд не приймає до уваги дані письмові пояснення, як належні та допустимі докази на підтвердження вказаних в протоколі подій, в розумінні положень ст.251 КУпАП.

Також, судом було винесено п`ять постанов про здійснення приводу у судове засідання свідка ОСОБА_2 , проте жодна з постанов не виконана, судом було здійснено всіх можливих заходів щодо забезпечення явки даного свідка до суду, однак позитивних результатів це не дало.

Так слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також постановою суду від 31.07.2019 року було витребувано від від Управління патрульної поліції в Одеській області (65114, м. Одеса вул. Академіка Корольова 5) фрагмент відеозапису з відеореєстраторів поліцейських, у разі здійснення фіксування на місці при складанні протоколу серії ОБ №161140 у відношенні ОСОБА_1 , подія мала місце 05.07.2019 року о 21 годині 35 хвилин на автодорозі М-05 403 км. Іванівського району Одеської області. Протокол складено поліцейським 1 роти 4 батальону сержантом поліції Бахтіним Андрієм Івановичем. До суду надійшла відповідь, що при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 відеофіксація не проводилася.

Таким чином, судом було використано всі можливі способи для зібрання доказів по справі та встановлення об`єктивної істини.

Детальний аналіз вищевказаних показань учасників події свідчить про те, що учасники цієї події, допитані в судовому засіданні, дають схожі показання щодо обставин, які складають об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та які поставлені у провину особі, щодо якої працівником поліції 05.07.2019 року було ініційовано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно, судом встановлено з огляду на положення ст.251 КУпАП, що ні у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні у посадової особи, яка ініціювала процедуру притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП по обставинах, що вказані в адміністративному протоколі від 05.07.2019 року не має будь-яких доказів, які могли б бути оцінені судом за принципом «поза розумним сумнівом», зокрема, фото, звуко чи відеодокази (звукозапис, відеозапис, фотознімки тощо).

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, у Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Суд при оцінці наявних у справі доказів (в своїй основі це письмові пояснення осіб та показання, які надали свідки в судовому засіданні) враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та висновків, з огляду на імперативні положення ч.2 ст.61 та ч.3 ст.62 Конституції України, норми ст.ст.245,251,278,280 КУпАП, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене (за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення від 05.07.2019 року - як акті обвинувачення у вчиненні правопорушення) особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 правопорушення, в матеріалах справи відсутні і особою, яка ініціювала його процедуру притягнення до адміністративної відповідальності не доведені.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та сукупності наданих сторонами доказів, виходячи з приписів статті 254 КУпАП та те, що про те, що початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається у формі складення щодо особи відповідного протоколу повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході судового розгляду справи в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності (яка повинна бути справедливою з точки зору Рекомендації № R (91) 1 Комітету ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року), а також оцінивши докази з позиції імперативних норм ст.ст.61,62 Конституції України та положень ст.ст.245,251,252 КУпАП, суд приходить до висновку, що в даний час не доведено належними доказами, які оцінюються судом з урахуванням принципу «поза розумним сумнівом» наявність в діях гр. ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП виключно за обставин, що буквально викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ №073692 від 08.04.2019 року (який по суті є актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення) і можливість здобуття таких доказів на даний час вичерпана.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, суд змушений дійти до висновку, що розпочате адміністративне провадження відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП належить закрити в зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.61, ч.3 ст.62 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.1 ст.247, ст.ст.7,251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:І. В. Погорєлов