КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1539/2019 Суддя у першій інстанції: Омельченко М.М.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ФричТ.В., за участю, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. .

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення її належним чином про розгляд справи відносно неї, та в протоколі не вірно зазначено місце проживання та номер мобільного телефону.

Також апелянт зазначає, що у протоколі поліцейським зазначено, що особа правопорушника відносно якого він складав протокол, встановлена на підставі посвідчення водія серія НОМЕР_1, однак на її переконання особа водія патрульним встановлювалась не уважно, оскільки вона на той момент не керувала автомобілем, і не могла цього зробити, оскільки перебувала за межами Київської області, на той момент автомобілем користувалася та керувала ним її сестра.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що копію постанови вона отримала лише 27.03.2019. Їй не було повідомлено про судовий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року необхідно задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Згідно постанови,24.11.2018 року о 02 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 керувала автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 (Lt), по вул. Фрунзе в смт. Макарів Київської області, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Своїми діями водій ОСОБА_6 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_3 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп"яніння.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_3 той факт, що остання керувала автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 (Lt), по вул. Фрунзе в смт. Макарів Київської області, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовилась, підтверджуєся письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які містяться в матеріалах справи, та з яких слідує, що вони виявили автомобіль «Volkswagen Golf» з литовською реєстрацію, траєкторія руху якого виявила підозру, оскільки автомобіль виїжджав на бордюр, змінював напрямок свого руху та зупинився на середині дороги, у зв'язку з чим був викликаний поліцейський патруль, в подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були присутніми, як водій автомобіля відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», а також відмовилась слідувати в медичну установу для проведення такого огляду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 підтвердила, що була на місці події, та була ознайомлена з протоколом, від підписання якого вона відмовилась, оскільки не керувала транспортним засобом, а керувала її сестра.

Тобто ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду спростувала свої доводи апеляційної скарги, що вона була в той момент за межами Київської області.

Та обставина, на яку посилається ОСОБА_3, що вона не керувала автомобілем, а керувала її сестра, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами, тому таку позицію ОСОБА_3 суд розцінює, як спосіб уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Проте, є слушними доводи апеляційної скарги, в частині того, що суд першої інстанції не переконався в тому чи ОСОБА_3, належним чином повідомлена про судовий розгляд. Разом з тим, дані доводи не можуть бути єдиною підставою для скасування судового рішення, оскільки права ОСОБА_3, були відновленні під час апеляційного розгляду, їй було роз'яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими вона скористалась, в тому обсязі, в якому вважала за доцільне.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність її винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич