Справа № 755/7969/19 Головуючий в суді І інстанції - Старовойтова С.М.
Провадження № 33/824/3173/2019 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, працюючого водієм в компанії «Ньювей таксі», без постійного місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 04 травня 2019 року о 13 год. 00 хв. керував транспортним засобом «Шевроле Лачетті» д.н.з. НОМЕР_2 , по проспекту Ватутіна, 2-А, в місті Києві, в стані наркотичного сп`яніння. Встановлення стану сп`яніння в установленому законом порядку проводився в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія». Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано конкретний нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність, та останньому не оголошено в чому конкретно його звинувачують.

Окрім того, протокол складено за відсутності висновку про нетверезість, в матеріалах провадження відсутнє направлення на огляд, не вказані реквізити документи, що посвідчують особу. Окрім того, ОСОБА_1 не відсторонили від керування, а просто відпустили їхати далі.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

На неодноразові виклики в судові засідання в суд апеляційної інстанції (за адресою зазначеною ОСОБА_1 при складанні протоколу та апеляційній скарзі) ОСОБА_1 не з`явився, жодних заяв про відкладення судового розгляду не направляв, причин неявки не повідомляв.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження, та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Стаття 268 (ч.2) КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді дослідив письмові докази у справі, та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 162050 від 04 травня 2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП (а.с. 2).

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.05.2018. № 004140 (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.9 «а» ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що всупереч вимогам ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено частину статті 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, що об`єктивно пояснюється тим, що на місці складання протоколу відносно ОСОБА_1 не було можливості кваліфікувати частину ст. 130 КУпАП, відповідно до довідки, складеної інспектором відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в м. Києві ДПП ст. лейтенантом поліції Е.С. Негуляєвою (а.с.3).

Разом з тим, зміст протоколу, а саме суть правопорушення, чітко відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи те, що протокол є лише одним із доказів, така невідповідність не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, то, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №162050, у нього було вилучено посвідчення водія № НОМЕР_3 , що, фактично, свідчить про обмеження його права керування транспортними засобами (а. с. 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах провадження відсутнє направлення на медичний огляд останнього, є необґрунтованими, оскільки положення ст.ст. 256, 266 КУпАП не передбачають обов`язок уповноваженої особи долучати до протоколу про адміністративне правопорушення направлення особи для проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Окрім того, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції з приводу складання адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - матеріали справи не містять та не було долучено під час розгляду апеляційної скарги.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не було надано суду апеляційної інстанції.

Будь-яких клопотань про витребування доказів та дослідження нових доказів в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга не містить і від апелянта під час апеляційного розгляду не надходило.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 20 червня 2019 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Дніпровського міського суду міста Києва від 20 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко