ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/3775/18 Суддя 1-ї інстанції: Тімонов В.М.
Провадження № 33/818/344/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю захисника особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 5 лютого 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: вул. 8-го Березня, 7, с. Друга Іванівка, Балаклійського району Харківської області було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06.12.2018 року о 22:40 в с. Петровське Балаклійського району Харківської області по вул. Центральній, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю порожнини рота порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 05.02.2019 року скасувати, а провадження щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що суд першої інстанції не врахував показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які засвідчили, що в той день керував транспортним засобом саме ОСОБА_6.

Наголосив, що матеріали провадження не містять жодних доказів, у тому числі фото і відео фіксації, які б підтвердили те, що співробітники поліції пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер».

Зазначив, що суд в обґрунтування свого рішення поклав пояснення свідка ОСОБА_7, які вона надала співробітникам поліції, однак не врахував той факт, що у своїх письмових поясненнях наданих суду, вона пояснила, що не перебувала на місці подій з самого початку та не може стверджувати хто саме знаходився за кермом.

Крім того вказав, що суд при визначенні виду стягнення не врахував, що він раніше не притягався до адміністративної відповідальності та працює на посаді водія комунальному підприємстві, що є його єдиним джерелом доходів.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засідання захисник ОСОБА_3, обґрунтовуючи відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 послалась на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 05.02.2019 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 відносно ОСОБА_2 яке сталося за тих же обставин, закрили на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказані обставини на її думку свідчать про доведеність того факту, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом.

Однак апеляційний суд не бере такі доводи до уваги, оскільки провадження відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП з тих обставин, що матеріали справи не містили інформації щодо отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень транспортних засобів, споруджень або іншого майна, що є невідкладною складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Що до посилань про те, що автомобілем керував не ОСОБА_2, то інформація у цій постанові відсутня.

Апеляційний суд відкидає доводи апелянта, щодо пояснень свідка ОСОБА_7, оскільки в матеріалах справи містяться її письмові пояснення (а.с.4), відібрані належною особою, в яких вона засвідчила відмову водія від проходження запропонованого працівниками поліції огляду, а в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) міститься підпис ОСОБА_7 після письмового викладення обставин адміністративного правопорушення та даних особи, яка його вчинила, що свідчить про підтвердження ОСОБА_7 того, що саме ОСОБА_2 був водієм транспортного засобу, та він відмовився від проходження огляду. Письмові пояснення від імені ОСОБА_7 (а.с. 31) апеляційний суд розцінює критично, оскільки судом вона не опитувалась, клопотань про необхідність її допиту в судовому засіданні матеріали справи не містять.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта, що насправді водієм автомобіля був нібито ОСОБА_8, оскільки, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що особу водія встановлено за даними його паспорта, ці обставини апелянтом не спростовані.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння. Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №017187 від 06.12.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

Вказаним доказам судом першої інстанції була надана повна та належна оцінка, у звязку з чим підстав для скасування постанови від 05.02.2019 року за доводами апеляційної скарги немає.

Доводи апелянта щодо виду адміністративного стягнення обраного судом першої інстанції, як такий, що було накладено без врахування вимог ст. 33 КУпАП, апеляційний суд відкидає, оскільки суд першої інстанції дотримався вимог вказаної правової норми, та наклав адміністративне стягнення, яке передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Балаклійського районного суду Харківської області від 05.02.2019 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1