Справа №: 398/1475/19
провадження №: 3/398/538/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" травня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Джеваги В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого начальником караулу 11 ДПРЧ 2 ДПРЗ Управління ДСНС України у Кіровоградській області, за ч. 1 ст. 172- 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив :

Згідно протоколу №136-19 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, а саме особою зазначеною у підпункті «д» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, граничний термін подачі якої був 01 квітня 2018 року, подавши таку 03 квітня 2018 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав вину та пояснив, що дійсно несвоєчасно подав декларацію. Також пояснив, що 13 березня 2018 року він заповнював декларацію, однак не розібрався з інтерфейсом сайту і напевно не натис кнопку подати декларацію. Потім за повідомленням з колишньої роботи він заповнив декларацію і подав її 03.04.2018.

Інспектор Департаменту захисту економіки у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.

Прокурор в судовому засіданні протокол підтримав, просив застосувати до правопорушника мінімальний штраф.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи та надані разом з протоколом про адміністративне правопорушення докази, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Так, у судовому засіданні а також у письмових поясненнях від 25 березня 2019 року ОСОБА_1 пояснював, що у березні 2018 року подавав декларацію та вважав, що вчинив всі дії для її подання, однак декларація з невідомий йому причин не була прийнята НАЗК. Пізніше 3 квітня 2019 року після того як ОСОБА_1 зателефонували з місця роботи і повідомили, що декларація не була подана, він одразу заповнив її повторно і подав.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 підтверджуються наданою НАЗК роздруківкою послідовності дій користувача ОСОБА_1 у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Так, ОСОБА_1 12.03.2018 року з 16.24 до 16.38 заповнив декларацію та натис кнопку Подати документ. Причини, з яких заповнену ОСОБА_1 декларацію не було прийнято після натискання цієї кнопки, у роздруківці не зазначені. У матеріалах справи відсутні також інші докази та документи, які б вказували на причини, через які декларацію після натиснення зазначеної кнопки Подати документ не було прийнято. Відсутні також і докази того, що неприйняття декларації відбулось через дії або бездіяльність самого користувача ОСОБА_1 . Натомість у цій же роздруківці зазначено, що 03.04.2019 року ОСОБА_1 повернувся до заповнення декларації, о 17.28 натиснув кнопку Подати документ і після цієї дії наступним записом відображено Декларацію подано успішно.

Отже, зазначені докази вказують на те, що ОСОБА_1 вчинив усі дії для подання декларації, однак вона не була прийнята з незалежних від нього причин.

Інші надані суду докази, а саме повідомлення НАЗК від 27 квітня 2018 року, у якому НАЗК повідомило про встановлення факту несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 , витяг з наказу Управління ДСНС України у Кіровоградській області від 13 червня 2016 року №440 Про особовий склад, попередження від 13 червня 2016 року, довідка про час перебування Ситника ОСОБА_2 В, у відпустці та на лікарняному від 18.02.2019, роздруківки декларації ОСОБА_1 , листи ДП УСС від 08.10.2018 та 27.04.2018 року, не спростовують зазначених вище висновків суду та не є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, щодо якого складений протокол.

Натомість, ці документи підтверджують, що оперуповноважений УЗЕ склав протокол відносно ОСОБА_1 23.04.2019 року, тобто після спливу тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченими ст. 38 КУпАП, який слід відраховувати з часу виявлення правопорушення, а саме з часу складання 27 квітня 2018 року Національним агентством з питань запобігання корупції повідомлення про виявлення несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Зокрема, у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою рішення ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6. А тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає чинності після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя В.В. Орловський