Справа № 263/7206/19
Провадження №3/263/2089/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Кулик Сергій Вікторович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.05.2019 року о 23-10 год., повторно протягом року, в Центральному районі м. Маріуполя по пр. Миру, буд. 92, керував автомобілем ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (підвищена жвавість ходи та мови, розширені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Ліщун ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі про адміністративне правопорушення від 13.05.2019 року.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що факт адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №404286 від 13.05.2019р.; довідкою ст. інспектора ВАП УПП в Донецькій області ДПП Зінченка О.В. від 14.05.2019 року; матеріалами адмінпрактики; копіями постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03.12.2018 року, постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10.12.2018 року, постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтвердили, що водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі; рапортом від 13.05.2019 року; відеозаписом з місця правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подія правопорушення мала місце, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати до правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, в порядку ст. 40-1 КУпАП з правопорушника ОСОБА_6 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ч.2 ст.130, 252, 268, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення з ч.2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя С.В.Кулик