Номер провадження: 33/813/565/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд, в особі судді-доповідача Сегеди С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_1, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 121689 вбачається, що 23.08.2018 року, о 18:30 годині, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «I-VAN A07A-22», державний номер НОМЕР_1, по пл. Старосінна, буд. 1а, під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем марки «Nissan micra» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, чим порушив вимоги п. 2.3б, 13.1, 12.3 правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження.

Після збігу 9 місяців після винесення оскаржуваної постанови, потерпілий ОСОБА_3 01.04.2019 року (через пошту) подав на неї апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення процесуального строку для подачі скарги (а.с. 60-70).

Однак до суду апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили (а.с.73-75).

У зв'язку з цим та враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності апелянта.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об'єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Клопотання про поновлення процесуального строку обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної постанови після її винесення він не отримував, а отримав 23.03.2019 року - лише після повторного звернення до Приморського районного суду м. Одеси 19.02 2019 року.

Вирішуючи питання про можливість поновлення процесуального строку на подання апеляційної скарги на судове рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У зазначений день слухання справи - 21.09.2019 року, потерпілий ОСОБА_3 не з'явився та надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.53).

Тобто, ОСОБА_3 знав про місце та слухання справи, але не прибув в судове засідання, посилаючись на територіальну віддаленість.

Крім того, ОСОБА_3 взагалі не цікавився результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення протягом 9 місяців.

Однак, матеріали справи не містять доказів своєчасного направлення ОСОБА_3 копії оскаржуваного судового рішення.

Доводи ОСОБА_3 про те, що копія оскаржуваної постанови отримана ним лише після повторного звернення до Приморського районного суду м. Одеси - 23.03.2019 року, після чого він 26.03.2019 року поштою відправив апеляційну скаргу, не спростовані матеріалами справи, а знайшли своє підтвердження в повному обсязі.

Увідповідності до ч. 1 ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи викладене та те, що апелянт ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, то суд дійшов висновку про те, що зазначені обставини в своїй сукупності є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, який на думку суду апеляційної інстанції був пропущений ОСОБА_3 з поважних причин.

Що стосується суті апеляційної скарги, то вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як було вказано вище, не погоджуючись із вказаною постановою,26 березня 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року та направити матеріали справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

При цьому, в обґрунтування свої вимог, ОСОБА_3 посилається на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26.02.2017 року (однак фактично 2018 року), яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, та якою ОСОБА_3 визнано невинним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

З цих підстав апеляційний суд зазначає, що згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи рішення про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, районний суд виходив з того, що він зупинив свій транспортний засіб перед пішохідним переходом, для того, щоб виконати вимоги ПДР, а саме пропустити пішоходів. У правому ряду рухався автомобіль марки «Nissan micra», державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, який намагався змінити полосу руху, у зв'язку з чим трапилось зіткнення. На водія ОСОБА_3 також був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.3б; 12.3; 13.1 ПДР України.

Таким чином, районний суд прийшов до висновку про те, що працівники поліції не надали оцінку доказам та не з'ясували дійсних обставин ДТП, тому надали неправильну кваліфікацію діям ОСОБА_4, оскільки останній не порушував п.п. 2.3б; 12.3; 13.1 ПДР України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 2.3. ПДР водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.3. ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Пунктом 13.1. ПДР встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З огляду на викладене, апеляційний суд критично відноситься до доводів апелянта ОСОБА_3 про винні дія водія ОСОБА_4, який на думку апеляційного суду дотримався ПДР у вказаній дорожній обстановці.

Тобто, працівники поліції належним чином не з'ясували обставини пригоди та дійшли передчасного висновку щодо порушення ОСОБА_4 п.п. 2.3б; 12.3; 13.1 ПДР України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність того, що причиною ДТП стало порушення ОСОБА_4 вищезазначених пунктів ПДР, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненому правопорушенні.

З підстав викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність прийнятої постанови про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26.02.2017 року (однак фактично 2018 року), яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, та згідно якої вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, не доведена, то апеляційний суд не приймає її до уваги по даній адміністративній справі, оскільки у вказаній постанові відсутній будь-який висновок і навіть посилання на винність дій ОСОБА_4 у виникненні ДТП (а.с.65).

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року залишити без задоволення.

Копію постанови надіслати учасникам дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда