ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1295/19 Справа № 214/4322/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н. І., за участю особи, який притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Бабаліч М.М., потерпілої - ОСОБА_2 та її представника Петріга С.А. у режимі видеоконференції , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.5 ст.38 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно викладених у постанові судді першої інстанції обставин, ОСОБА_1 24.04.2019 року о 15.20 годині, в м. Кривому Розі на регульованому перехресті вул. Світлогірської та вул. Каспійської, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo НОМЕР_1 ІР, наближаючись до вищезазначеного перехрестя при виникненні перешкоди для руху у вигляді стоячих автомобілів, яких водій об`єктивно мав можливість виявити своєчасно, не вжив заходів для зменшення швидкості і здійснив наїзд на автомобіль Honda Crosstour, котрий у свою чергу відкинуло по інерції в бік, та у зв`язку з чим, він контактував з автомобілем Mitsubishi ASX та автобусом Фольксваген LT 35.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були травмовані( тяжкість тілесних ушкоджень не встановлено у зв`язку з відмовою проходження СМЕ).

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 зазначає, що суд, не маючи спеціальних технічних знань в області судової автотехніки, кваліфікував його дії, як такі, що не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України, однак в матеріалах справи відсутні належні, достатні і достовірні докази на підтвердження цього.

Вказує, що тільки експерт має спеціальні знання, які дають йому право у своєму висновку дати оцінку діям всім учасникам ДТП і встановити причинний зв`язок між діями водія та ДТП, а суд відмовив у задоволенні клопотання його захисника про призначення автотехнічної експертизи.

В доповненнях до апеляційної скарги, ОСОБА_1 наполягає на скасуванні судового рішення та обґрунтовує свої вимоги висновками експертного дослідження, яке він долучає до матеріалів справи.

Вислухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника -Бабаліч М.М. які підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі за відсутності складу правопорушення, думку потерпілої ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , які вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження та висновки автотехнічного дослідження, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції належним чином з`ясував обставини справи, викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом огляду місця ДТП; схемою до протоколу огляду місця ДТП, поясненнями потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Вказані докази були безпосередньо досліджені у суді першої інстанції та нічим не спростовані при апеляційному розгляді.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставними і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 на протязі всього досудового розслідування та судового розгляду наполягала , що вона 24.04.2019 року, близько 15.15 год., на автомобілі Хонда Кросстур рухалася в напрямку буд. Піонерів з вул. Волгоградської по вул. Світлогірській. Підїхавши до перехрестя вул. Світлогірської та вул. Каспійської, вона зупинилася на червоний сигнал світлофора. Перед нею стояв автомобіль Міцубісі ASX, а праворуч автобус маршрутного таксі. Вона відчула сильний поштовх в задню ліву частину її автомобіля, внаслідок якого автомобіль відкинуло в напрямку руху і трохи праворуч та він контактував з автомобілями попереду і праворуч. Після чого, вона побачила на смузі зустрічного руху автомобіль Шевроле Авео сірого кольору з понівеченою передньою частиною автомобіля.

З пояснень потерпілої ОСОБА_2 , крім того, в апеляційній інстанції, убачається, що остання керуючи автомобілем, зупинилася на перехресті вул. Світлогірської та вул. Каспійської на червоний сигнал світлофору. Після зупинки автомобілів попереду неї не було, а позаду рухались в попутному напрямку інші автомобілі, які теж зупинились. Відчула удар в задню частину свого автомобіля, який знаходився в статичному стані, через що автомобіль трохи посунувся вперед. Вона звернула увагу, що ліворуч від неї на зустрічній смузі руху після удару знаходився автомобіль «Шевроле Авео» , котрий займає майже усю зустрічну смугу, та у якого пошкоджено передню частину автомобіля.

На її думку, саме ОСОБА_1 був винуватим у створені аварійної ситуації.

Вказані покази учасників ДТП не суперечать жодному доказу по справі. Зі схемою ДТП всі учасники ДТП погоджувалися, не суперечать вказані покази протоколу огляду місця дорожньо- транспортної пригоди від 24.04. 2019 року, де зазначено про відсутність слідів гальмування, тоді як по версії правопорушника маючи перешкоду у вигляді пішохода, водій був зобов`язаний подати звуковий сигнал та зупинити автомобіль,що вказує на надуманість події з боку ОСОБА_1 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, яке було досліджено при апеляційному розгляді,ані в заяві на ім`я слідчого (а.крим.пров. 24), ані у протоколі допиту в якості свідка, ОСОБА_1 не зазначав про перешкоду у вигляді пішохода , а навпаки вказував що ДТП трапилось у зв`язку з його необачністю. Крім того, ОСОБА_1 відмовився від проходження СМЕ та просив не визнавати його потерпілим по справі, оскільки вважає себе винуватим( а.крим. пров. 22-23).

В апеляційній інстанції також було встановлено, що ОСОБА_1 не оспорював постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 27 травня 2019 року, де зазначено встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини, відповідно до яких, саме водій ОСОБА_1 , порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Не було встановлено органом досудового розслідування також і того, що водій гальмував, побачивши перешкоду у вигляді пішохода та подавав звукові сигнали. Не було вказаних обставин встановлено при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

У ході складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 погодився з об`єктивною стороною правопорушення, зазначивши тільки про відсутність автотехнічної експертизи.

Зазначене вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав покази ОСОБА_1 в частині наявності у нього перешкоди у вигляді пішохода, як спосіб захисту, з чим погоджується апеляційна інстнація, оскільки вказана обставина була вказана ОСОБА_1 тільки у ході судового засідання та ОСОБА_1 не зміг відповісти на питання апеляційного суду, що саме заважало вказаній особі при наявності перешкоди у вигляді пішохода, заявити про це у ході досудового розслідування, тоді як ОСОБА_1 вказував тільки на свою провину.

У висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Згідно п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Формально пункт 12.3 ПДР України дає змогу водію вибрати один із варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху: об`їхати перешкоду або зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Водночас, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія. Адже в пункті 12.3 ПДР України вказується, що водій, виявивши перешкоду повинен зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Проте ситуація, у якій допустив маневрування ОСОБА_1 , свідчить про те, що вимоги пункту 12.3 в цій частині ним було грубо порушено.

Водночас, обстановка, у якій допустив маневрування ОСОБА_1 , не свідчить про те, що порушення ним ПДР було вимушеним. Навпаки, саме його невиправдане і небезпечне маневрування на дорозі було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків у виді травмування потерпілих та механічних пошкоджень транспортних засобів.

Прихожу до висновку, що у ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , саме ним було першим створено небезпеку руху й він мав можливість уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль, але не зробив цього.

З огляду на встановлене, на думку апеляційного суду, з`ясовано хто з водіїв - і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі - і аварійну ситуацію, що саме вказує на водія ОСОБА_1 , а тому в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення.

Саме ОСОБА_1 не вжив всіх заході для зменшення швидкості аж до зупинки, тоді як інші автомобілі знаходилися в статичному стані, оскільки зупинилися на забороняючий сигнал світлофору.

Таким чином, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оцінюючи висновок експертного дослідження № 33/10.1/4 від 06.11.2019 року, наданого до апеляційної інстанції, прихожу до висновку, що вказаний висновок не може бути належним та допустимим доказом, оскільки судовому експерту матеріали справи не надавалися, тоді як вихідні дані надавалися експерту саме зі слів ОСОБА_1 , і в тому числі, недоведені дані про наявність перешкоди у вигляді пішохода.

Водночас слід звернути увагу на те, що експерт у своїх висновках зазначив, що вирішити питання про наявність у водія ОСОБА_1 можливості запобігти ДТП та відповідність його дій вимогам п.12.3 ПДР, може лише суддя, оскільки це не потребує спеціальних автотехнічних знань, що і було зроблено суддею першої інстанції, а тому апеляційні вимоги щодо проведення судом автотехнічної експертизи необґрунтовані.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та доведеності його винних дій, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, а тому в цій частині апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Порушень вимог закону допущених судом першої інстанції, які б були підставою для скасування рішення суду, не вбачається. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення ст. 38 КУпАП.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.5 ст.38 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.І. Калініч