Справа № 265/5803/19
Провадження № 3/265/2298/19
П О С Т А Н О В А

04 листопада 2019 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Мельник І.Г., розглянувши матеріали адміністративних справ, які надійшли від Департаменту Патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 ч.1, ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року з Департаменту Патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області надійшов протокол від 17.08.2019 року серії БД № 409729 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП.

Крім того, 22 серпня 2019 року з Департаменту Патрульної поліції в місті Маріуполі Донецької області надійшов протокол від 17.08.2019 року серії БД № 176140 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.09.2019 року вказані адміністративні справи були об`єднані в одне провадження.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 17 серпня 2019 року о 18-11 годині в Лівобережному районі міста Маріуполя по вулиці Київській, будинок 60 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що буде безпечно, не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом KIA SHUMA державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 При дорожньо- транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, він же, 17 серпня 2019 року о 18-11 годині в Лівобережному районі міста Маріуполя по вулиці Київській, будинок 60 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння у в медичному закладі та за допомогою газоанадізатора «Drager Аlcotest» ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського не пройшов в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Повістки про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 двічі надсилались рекомендованою поштою на адресу його проживання, зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення, однак останній до суду не прибув. Одна судова повістка ОСОБА_1 отримана особисто. Друга судова кореспонденція повернута до суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Крім того, повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 розміщувалась на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Однак ОСОБА_1 до суду жодного разу не прибув, про причини неможливості явки не повідомив, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КупАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст.6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судові засідання ОСОБА_1 який був належним чином повідомлений про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, та те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення дуже обмежені.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , який знав, що справа розглядатиметься Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, однак своїм обов`язком явки до суду за викликом знехтував.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому правопорушень підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, протоколами про адміністративне правопорушення; схемою місця ДТП з фототаблицею,рапортом поліцейського, відеофіксацією скоєного правопорушення, письмовими поясненнями, та іншими матеріалами справи.

Таким чином, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 130 ч. 1, ст. 124 КУпАП, підтверджена наведеними доказами.

Призначаючи ОСОБА_1 стягнення, суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП,якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи, що відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказане правопорушення є більш серйозним, оскільки передбачає адміністративне стягнення у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а тому стягнення має бути накладено в межах санкції вказаної статті.

Крім того, ст.40-1 КУпАП України передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно п.5ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення,з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384грн.20коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, ч. 1 ст. 130 ст. ст. 276-280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про судовий збір» із змінами, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , визнати винним у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі ст. 36 КУпАП призначити покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 (шестисот)неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом 10(десяти)днів з моменту винесення постанови.

Суддя І.Г. Мельник