ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №640/2390/19 Суддя 1-ї інстанції: Колесник С.А.
Провадження № 33/818/345/19
Категорія: ч.1 ст.483 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю представника Харківської митниці ДФС ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2019 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 162 515 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 09.08.2018 о 15.30 зону митного контролю митного поста «Чугунівка» Харківської митниці ДФС у напрямку виїзду з митної території України до Російської Федерації прибув автобус марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний знаком АХ0581ЕР, з пасажирами під керуванням водія ОСОБА_3, які обрали порядок проходження митного контролю «червоний коридор». ОСОБА_3 заявив органу доходів і зборів України усно та письмово за встановленою формою про відсутність у нього та в автомобілі предметів, які підлягають обовязковому письмовому декларуванню. Після цього, в ході проведення спільного з представниками державної прикордонної служби України огляду автомобілю було виявлено товар: запасні частини до паливної апаратури для дизельних двигунів, клапан форсунки з маркуванням 7206-0460 Delfi у кількості 90 штук, які знаходились у картонній коробці та перебували у прихованому від митного контролю багажному відділенні автобусу, в конструктивній порожнині для перевезення інструменту, за деревяними колодками для аварійної стоянки автобусу та під повітряним шлангом високого тиску.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані як дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.483 МК України.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 08.02.2019 року скасувати та закрити провадження щодо нього.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що матеріали провадження не містять доказів про належне та своєчасне повідомлення його про дату та час розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. Зазначеними діями суд першої інстанції позбавив його права на здійснення належного захисту, ознайомлення з матеріалами провадження та на участь в судовому розгляді.

Зазначив, що у протоколі про порушення митних правил його було повідомлено, що розгляд справи відбудеться 18.09.2018 року о 15-00 годині, однак в той день в канцелярії суду йому повідомили, що жодне провадження щодо нього не надходило.

Вказав, що матеріали надійшли до суду 01.02.2019 року, автоматизований розподіл відбувся о 15-01, а тому повістка могла бути направлена засобами поштового звязку не раніше 04.02.2019 року, що позбавило його можливості вчасно отримати повістку на 08.02.2019 року.

Наголосив, що відповідно до п. 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток, повідомлення його за допомогою SMS-повідомлення не є належним повідомленням, оскільки заяву про здійснення такого виклику він не подавав.

Зазначив, що вищевказані обставини є безумовними підставами для скасування постанови, а повторне накладення адміністративного стягнення позбавлене сенсу, у звязку із закінченням строків давності. Крім того, зазначені дії апелянта не можна вважати зловживанням своїми правами, оскільки саме з вини митного органу матеріали провадження надійшли до суду за тиждень до закінчення шестимісячного строку.

Заслухавши пояснення представника Харківської митниці ДФС ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

До початку розгляду справи до загальної канцелярії Харківського апеляційного суду ОСОБА_3, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також надав додаткові пояснення, суть яких зводиться до обставин неналежного його повідомлення про дату та час судового засідання суду першої інстанції, що на думку ОСОБА_3 є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд, не погоджуюсь з позицією апелянта виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні дії з переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

У загальному розумінні, під незаконним переміщенням предметів із приховуванням від митного контролю, варто розуміти їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ(тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товаром вигляд інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві данні.

Тобто, переміщення через митний кордон безумовно повязано з фактичним перетинанням митного кордону України товарами, транспортними засобами та іншими предметами.

Як встановлено судом першої інстанції, і з цим погоджується і апеляційний суд, 09.08.2018 року о 15.30 в зону митного контролю митного поста «Чугунівка» Харківської митниці ДФС у напрямку виїзду з митної території України до Російської Федерації прибув автобус марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний знаком АХ0581ЕР, з пасажирами під керуванням водія ОСОБА_3, які обрали порядок проходження митного контролю «червоний коридор». ОСОБА_3 заявив органу доходів і зборів України усно та письмово за встановленою формою про відсутність у нього та в автомобілі предметів, які підлягають обовязковому письмовому декларуванню. Після цього, в ході проведення спільного з представниками державної прикордонної служби України огляду автомобілю було виявлено товар: запасні частини до паливної апаратури для дизельних двигунів, клапан форсунки з маркуванням 7206-0460 Delfi у кількості 90 штук, які знаходились у картонній коробці та знаходились прихованими від митного контролю в багажному відділенні автобусу, в конструктивній порожнині для перевезення інструменту, за деревяними колодками для аварійної стоянки автобусу та під повітряним шлангом високого тиску.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що склад цього адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом про порушення митних правил №1569/80700/18 від 09.08.218 року, митною декларацією (а.с.7), письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с. 10), в яких він особисто зазначив, що перевозив вказані вище предмети у місцях автомобіля, що утруднюють їх виявлення, а також висновком №118 від 29.01.2019 року (а.с. 20-21). Вказані докази за своїм змістом узгоджуються між собою, не протирічать один одному, їм суд першої інстанції надав належну оцінку, а апелянт в апеляційній скарзі не навів жодних обставин, які б спростовували правильність цього рішення.

Доводи ОСОБА_3, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, позбавивши права на захист, ознайомлення з матеріалами справи та участі в судовому засіданні, як на безумовну підставу для скасування судового рішення апеляційний суд відхиляє.

Згідно аркуша справи 31, ОСОБА_3 06.02.2019 року о 05:04 отримав СМС-повідомлення на телефонний номер, вказаний ним власноручно у його поясненнях про час та місце розгляду справи, але як свідчать матеріали справи, до суду він не прибув, заяв та клопотань не подавав. Відповідно до аркуша справи 24, ОСОБА_3 був обізнаний, що його справа передана на розгляд до Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вважаючи доводи апелянта щодо необхідності скасування судового рішення з причини його неналежного виклику до суду безпідставними, апеляційний суд виходить з того, що останній не був позбавлений права та можливості прибути до апеляційного суду, прийняти участь у розгляді справи, доповнити свої апеляційні вимоги, скористатись правом на захист та ознайомлення з матеріалами справи, надати докази, які на його думку свідчать про відсутність в його діях вини, тобто довести наявність обставин, які свідчать, що прийняте судом рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Про те останній цим правом не скористався, у звязку з чим апеляційний суд дає оцінку рішенню суду першої інстанції з огляду на його вмотивованість та обґрунтованість тими доказами, які були предметом дослідження 08.02.2019 року, і з наведених вище причин не вбачає підстав для його скасування, враховуючи, що відсутність ОСОБА_3 в суді першої інстанції при зясуванні обставин справи по суті могла бути поновлена в апеляційному суді.

Посилання останнього, викладені у його додаткових поясненнях, щодо недотримання передбачених ст. 277-2 КУпАП строків, апеляційний суд вважає такими, що не свідчать про безумовну необхідність скасування прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки ОСОБА_3 до суду першої інстанції не прибув, не просив відкласти розгляд справи з цієї причини.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що підстав для скасування постанови від 08.02.2019 року за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 486, 489 Митного Кодексу України, ст .294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року відносно ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1