Справа № 344/5164/19
Провадження № 3/344/1998/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Болюк І.І.

з участю: секретаря судового засідання Андрусяк М.С.

прокурора Сапожникової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністривне правопорушення, пов'язане з корупцією №104/2019 від 20.03.2019 року, який направлено до Івано-Франківського міського суду з Управління захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, ОСОБА_1, згідно Рішення Вищої ради правосуддя №2500/0/15-17 від 22.08.2017, звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Останній являється суб'єктом Закону України "Про запобігання корупції" (надалі Закон), та на нього поширюються вимоги підпункту "ґ" п.1 ч.1 ст.3 Закону. Так, зокрема, згідно ч.2 ст.52 Закону, у ОСОБА_1, виник обов'язок у десятиденний строк, а саме з 00.00 год. 02.09.2017 по 23.59 год. 11.09.2017 року, повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, зокрема, про отримання доходу в сумі 112050,83 грн., які отримав ОСОБА_1 01.09.2017 року, та при цьому, на думку оперуповноваженого ОВС, капітана поліції Михайлюка В.П., не виконав вимог Рішення НАЗК №118 від 02.02.2018 року "Про затвердження Змін до Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції", в частині заходів фінансового контролю, як особа, що припинила діяльність пов'язану із виконання функцій держави в 2017 році.

Внаслідок вищевказаної бездіяльності, останній вчинив правопорушення передбачене ст.172-6 КУпАП України, а саме неповідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністривного правопорушення заперечив та пояснив, що перед звільненням, 01.09.2017 року ним було подано електронну декларацію за період з 01.01.2017 року по 01.09.2017 року, в якій вказану усі суми отриманих доходів, в тому числі вихідна допомога в сумі 89760 грн. та заробітна плата в сумі 22290,83 грн., що разом складає 112050,83 грн., які ставляться йому в провину, як незадерларовані. Зазначив, що Рішення №118 від 02.02.2018 року, на яке посилається працівник поліції, що склав протокол, на час його звільнення з посади та подачі декларації ще не існувало, а тому обов'язку повідомляти про суттєві зміни в майновому стані у нього не могло бути, як і в силу вимог ч.1 та ч.2 ст.45 Закону, що визначає лише обов'язок подання декларації, в тому числі особами, що припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, проте не передбачає обов'язку повідомляти про суттєві зміни у майновому стані. А тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, просив провадження відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні вказав, що вважає що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Суд, роз'яснивши ОСОБА_1, вимоги ст.268 КУпАП, заслухавши його пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

Так, стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол, у якому, відповідно до ст.256 цього кодексу, зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб'єктивних та об'єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених КУпАП.

Згідно із ст.126 Конституції України, незалежність та недоторканість судді, гарантується Конституцією та законами України, а вплив у будь-який спосіб на суддю - забороняється.

Окрім того, суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Частиною 6 даної статті передбачено підстави для звільнення судді, а згідно частини 7, вказано перелік припинення повноважень судді.

Так, у відповідності до пункту 4 частини 6 ст.126 Конституції України, зокрема, підставою для звільнення судді є подання ним заяви про відставку.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 22.08.2017 року №2500/0/15-17, ОСОБА_1, звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у зв'язку із поданням заяви про відставку згідно пункту 4 частини шостої статті 126, пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України та статтями 116, 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". З чого слідує, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст.125 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", є саме припинення повноважень судді. Звільнення ж судді з підстав, визначених ч.6 ст 126 Конституції України, ст.112 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону.

Як зазначається в статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" (надалі Закон), корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зі змісту ст.3 частини 1 підпункту "ґ" Закону, (в редакції Закону №1798-8 від 21.12.2016) вбачається, що до осіб, що уповноважені на виконання функцій держави належать також і судді.

Слід зазначити, що у відповідності до ч.1 ст.45 Закону, визначено кінцевий термін, так звані часові межі, коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема, щорічно до 1 квітня. Разом з тим, у випадках передбачених ч.2 ст.45 Закону, зокрема, у випадку припинення діяльності, пов'язаної з виконанням функції держави, особи, що уповноважені на виконання таких функцій, подають декларації за період не охоплений раніше поданими деклараціями та наступного року після припинення діяльності в порядку передбаченому ч.1 ст.45 Закону, (зі змінами згідно Закону від 23.03.2017), за минулий рік.

Отже, в разі припинення здійснення діяльності таких осіб, чіткого законодавчого терміну не визначено, що в свою чергу унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності подання таких декларацій, як активної форми прояву, що являється об'єктивною ознакою складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України.

Наказом Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2017 року №177-ос, ОСОБА_1, відраховано зі складу Апеляційного суду - 01.09.2017 року з виплатою останньому вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою з грошовою компенсацією за невикористану частину щорічної основної відпустки за відповідповідний період з проведенням повного розрахунку.

Згідно долученої до матеріалів довідки, вихідна допомога становить - 89 760 грн. та заробітна плата за вересень 2017 року - 22 290,83 грн., що в сукупності складає 112 050, 83 грн.

01.09.2017 року, ОСОБА_1 подано електронну Декларацію за період, що не охоплено раніше - з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року, де зазначено вищевказані суми, як особою, що припиняє діяльність пов'язану з виконанням функцій держави, що узгоджується з вимогами абзацу першого ч.2 ст.45 Закону.

30.01.2018 року, ОСОБА_1 подано електронну Декларацію за 2017 рік, як особою, що припинила діяльність пов'язану з виконанням функцій держави, у відповідності з вимогами абзацу два ч.2 ст.45 Закону.

Отже, ОСОБА_1, в частині фінасового контролю, як особою, що припиняла та припинила свою діяльність пов'язану із виконанням функцій держави, виконано всі вимоги чинного на той період часу Закону з дотриманням відповідних термінів з врахуванням Роз'яснень НАЗК від 30.09.2016 року №57, які діяли на час його відрахування зі складу апеляційного суду.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протокол про адміністративне правопорушення пов'язане з корупцією, складається уповноваженою на те посадовою особою, зокрема посадовою особою органів внутрішніх справ (Національної поліції) та Національним агенством з питань запобігання корупції (п.1 ч.1 ст.255 КУпАП), і повинен відповідати вимогам ст.255 КУпАП України. Так, згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" до категорії спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції віднесені: органи прокуратури; органи Національної поліції; Національне антикорупційне бюро України (НАБУ); Національне агенство з питань запобігання корупції (НАЗК).

Зокрема, Національна поліція згідно з пп.1-3 ч.1 ст.23 Закону України" Про Національну поліцію" здійснює покладені згідно закону певні завдання та вживає поліцейські заходи (згідно з ч.1 ст.29 Закону України " Про Національну поліцію" це - дія або комплекс дій привентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень). Згідно ст.31 вказаного Закону до привентивних заходів віднесені: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Отже, серед превентивних поліцейських заходів, визначених профільним для поліції законом, повноважень на здійснення перевірки фактів своєчасності подання декларацій та своєчасності подання письмових зобов'язань перед органами НАЗК, щодо суттєвих змін в майновому стані осіб, які виконують функції держави та місцевого самоврядування - немає, а в ст.49 Закону, яка визначає здійснення порядку перевірки фактів своєчасності, про Національну поліцію не йдеться.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.4 Закону, Національне агенство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п.8 ч.1 ст.11 Закону до повноважень національного агенства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим законом,контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст. 49 Закону, зокрема, державні органи, зобов'язані перевірити факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали) відповідно до цього закону декларацій та повідомляти національне агенство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному Законом порядку.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб,уповноважених на виконанння функцій держави та місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування, належить до виключної компетенції Національного агенства з питань запобігання корупції, а працівник нацполіції, що при складанні протоколу керувався Роз'ясненням НАЗК № 118 "Про затвердження змін до Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України від 02.02.2018 року, щодо заходів фінансового контролю", не дивлячись на те, що ОСОБА_1 був звільнений та подав необхідну декларацію 01 вересня 2017 року діяв, вийшовши за межі власних повноважень, з порушенням норм чинних законів "Про запобігання корупції" та "Про Національну поліцію".

Так, посадові особи Національної поліції, вправі, виключно, у випадках встановлення факту неподання декларації, суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений суб'єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення. Однак, всі обов'язкові дії по проведенні перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі "Щоткін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону".

В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, будь-які колізії у законодавстві завжди тлумачаться на користь особи.

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною поки її вину не доведено згідно закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1, 7, 9, 221, 245-247, 268, 283-285, 287-289, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.І.Болюк