КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПП, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 21 січня 2019 року о 08.30 год. по вул. С. Петлюри, 30 у м. Києві, керував автомобілем «Смарт» номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота; від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення або повернути справу правоохоронному органу для належного оформлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що на даний час в реєстрі відсутня оскаржувана постанова, а на час ознайомлення з матеріалами справи 16 квітня 2019 року - оскаржуваної постанови не виявив, а на сайті судової влади статус справи «призначено до судового розгляду 9 квітня 2019 року 15:40». Поштою оскаржувану копію постанови апелянт не отримував.

На переконання апелянта, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки через перешкоджання доступу до правосуддя, апелянту невідомий зміст постанови місцевого суду.

Апелянт зазначає про те, що в протоколі відсутні свідки, тексти пояснень останніх є ідентичними, являють собою заздалегідь підготовлені бланки, які заповнені інспекторами поліції, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд, а те, що апелянту пропонували поліцейські, нічим не задокументовано.

На думку апелянта, матеріали справи також не доводять, що він керував транспортним засобом, будучи нетверезим, доказів того, що він був суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, немає.

З посиланням на ст. 62 Конституції України, апелянт зазначає, що не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Апелянт також вважає необґрунтованим висновок про те, якщо він не керує автомобілем, то він і не є водієм, або є водієм, якщо керує цілодобово тільки тому, що має водійське посвідчення.

З посиланням на судову практику, апелянт вказує на те, що в разі недодержання вимог ст. 256 КУпАП протокол слід відправити правоохоронному органу для належного оформлення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 26 липня 2019 року ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, вказавши, що він не керував транспортним засобом, а перебував пасажиром, що будь-яких доказів на підтвердження того, що він керував автомобілем, матеріали справи не містять, а відтак, він не був водієм і не зобов`язаний був проходити будь-який огляд на стан сп`яніння. До лікарні йому їхати не пропонували. Працівники поліції вимагали від нього документи, а у водія, який перебував за кермом, документи не перевіряли.

В подальші судові засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, будь-які клопотання до суду не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, опитавши ОСОБА_1 , свідків, в т.ч. і за клопотанням ОСОБА_1 - свідка ОСОБА_3 , дослідивши наявні у справі докази, послався на відомості, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, відеозапис з місця події.

Місцевий суд проаналізував докази у справі з точки зору їх допустимості, належності та достатності, не знайшов істотних суперечностей, та визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, піддавши його адміністративному стягненню в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 25-26).

З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так під час апеляційного розгляду встановлено, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 229113 від 21 січня 2019 року, відповідно до якого 21 січня 2019 року о 08.30 год. ОСОБА_1 по вул.. С.Петлюри, 30, в м. Києві, керував транспортним засобом СМАРТ ФОРТ державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнина рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (ас. 1).

У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», ОСОБА_1 власноручно зазначив, що не погоджується.

Згідно з письмовими власноручно написаними поясненнями свідка ОСОБА_4 , наданими працівникам поліції, 21 січня 2019 року о 08.30 год. він керував автомобілем Лексус по вул.. Петлюри від ж/д вокзалу до вул.. Жилянська, де помітив, як автомобіль марки СМАРТ державний номер НОМЕР_1 біля вокзалу на великій швидкості проїхав пішохідний перехід, не пропустивши пішоходів, потім підрізав його ( ОСОБА_5 ) автомобіль, тим самим скоїв аварійну обстановку, і на великій швидкості направився до вул.. Жилянська. На перехресті вул.. С.Петлюри і вул.. Жилянська той автомобіль зупинився на червоний сигнал світлофора. Він ( ОСОБА_6 ) підійшов до цього авто, щоб зробити усне зауваження, але водій, побачивши його, намагався втекти, виконуючи різні маневри по дорозі жаднім ходом. Його ( ОСОБА_5 ) здивувала дивна поведінка водія, його шатало, були червоні звужені очі, та він не тримав координацію. Він ( ОСОБА_6 ) одразу викликав поліцію, а водій СМАРТа під`їхав до узбіччя та намагався покинути місце події, але, коли він відкрив двері та вийшов на вулицю, від водія СМАРТА потягло сильним запахом алкоголю. Він ( ОСОБА_6 ) попросив водія зачекати приїзду поліції. Водій сперечався, але все таки закрився в автомобілі на пасажирському сидінні та чекав прибуття поліції (ас. 2).

Зі змісту постанови, яка наразі оскаржується, видно, що свої пояснення свідок ОСОБА_4 підтвердив і в суді першої інстанції, вказавши ті ж самі обставини, та доповнив тим, що розуміючи, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, він завадив йому залишити автомобіль та викликав працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, йому стало відомо, що автомобілем керував ОСОБА_1 . З самого початку ОСОБА_1 відмовлявся надавати працівникам поліції будь-які документи та повідомити свою адресу. Пізніше надав закордонний паспорт. Також він ( ОСОБА_6 ) був присутнім, коли прийшов інший чоловік (друг ОСОБА_1 ), який повідомив працівникам поліції, що він водій автомобіля «Смарт».

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які викладені на друкованих бланках, в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, що кожний з них засвідчив власним підписом (ас. 3).

Відповідно до постанови суду, в суді першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 опитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що його знайомий ОСОБА_1 зателефонував йому зранку 21 січня 2019 року та попросив приїхати на залізничний вокзал, щоб завезти додому на його автомобілі, так як ОСОБА_1 їхав цілу ніч у поїзді та дуже втомився. Приїхавши на вокзал, зустрівшись з ОСОБА_1 , вони посиділи в автомобілі, трохи поспілкувалися, і він залишив автомобіль, був відсутній біля 20-30 хв., а потім, коли повернувся, то біля автомобіля вже знаходилися працівники поліції, які перегородили рух автомобілю «Смарт». Після складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівники поліції дозволили поїхати.

Під час розгляду справи свідок ОСОБА_3 на поставлене судом питання щодо написання ним розписки пояснив, що ніяких розписок працівникам поліції в тім, що він не буде передавати керування транспортним засобом ОСОБА_1 , не писав.

З переглянутого відеозапису подій, який наявний у матеріалах справи, видно, що відеозапис починається з моменту, коли працівники поліції підходять до автомобіля СМАРТ, у якому на пасажирському сидінні сидить ОСОБА_1 Працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 , який заперечує факт керування автомобілем. Працівник поліції повідомляє, що є свідок, який бачив, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та викликав поліцію. На вимогу працівників поліції надати документи ОСОБА_1 відмовляється. Поруч стоїть свідок, який зазначає, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та пояснює, у зв`язку з чим він рухався за автомобілем СМАРТ та заблокував його подальший рух та викликав поліцію. На вимогу ОСОБА_1 надати докази, що саме він керував транспортним засобом, працівники поліції з`ясовують щодо можливості фіксації руху автомобіля СМАРТ відеокамерами зовнішнього спостереження. Такі камери відсутні. Після того. Як працівник поліції зазначає про те, що ОСОБА_1 буде затриманий та доставлений до відділу поліції для встановлення особи, ОСОБА_1 надає працівнику поліції закордонний паспорт, на підставі якого працівник поліції здійснює перевірку особи по базі. Протягом вказаного часу ОСОБА_1 , поводить себе некоректно, не заперечує, що вживав алкоголь у потягу, однак, заперечує, що керував транспортним засобом. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 заперечує, обґрунтовуючи тим, що він пасажир. В подальшому у присутності двох свідків, одним із яких є ОСОБА_4 , який іншому свідку розповідає обставини, які передували виклику поліції, а також про поведінку ОСОБА_1 на дорозі під час керуванням транспортним засобом, працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовляється, зазначаючи, що його поліцейські не зупиняли, він сидить на пасажирському сидінні. В цей час в автомобілі на місці водія вже перебуває інша особа, яка також некоректно поводить себе з працівниками поліції.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, підтверджується у повному обсязі.

Так, згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Таким чином, відповідно до сукупності доказів у справі ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він не керував транспортним засобом, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_4 , який відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 до вказаних подій не знав та підстав для обмовляння останнього не має.

Окрім того, відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, на якому зафіксовано обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, спростовуються доводи ОСОБА_1 про те, що пояснення свідків не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони викладені на бланках, так як відомості, зазначені у вказаних поясненнях, підтверджуються відеозаписом подій, переглянутих як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Що стосується відсутності в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 для огляду на стан сп`яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак, останній відмовився, обґрунтовуючи це тим, що він не є водієм і транспортним засобом не керував.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Судом першої інстанції не прийняті до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , оскільки на наявних у матеріалах адміністративної справи відеозаписах, які надано працівниками поліції, чітко зафіксовано, що на вимогу працівника поліції свідок ОСОБА_3 власноручно написав розписку, яка знаходиться в матеріалах справи, від імені особи на прізвище ОСОБА_11 , про те, що він зобов`язується не передавати керування автомобілем «Смарт» протягом доби ОСОБА_1 (ас. 4).

Також апеляційний суд звертає увагу, що події, зафіксовані на відеозаписах, відбуваються протягом майже 2 годин. Свідок ОСОБА_3 з`являється на місті події більше, ніж через годину від початку відеозапису, що спростовує пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що він, залишивши автомобіль, повернувся до нього хвилин через 20-30.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що пояснення свідка ОСОБА_3 є завідомо неправдивими на користь ОСОБА_1 з метою уникнення з боку останнього адміністративної відповідальності.

Окрім того, відповідно до наявних у справі доказів ОСОБА_1 був відсторонений від подальшого керування транспортним засобом, про що свідчить розписка свідка ОСОБА_3 від імені іншої особи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що він не був своєчасно ознайомлений з текстом постанови, і на час написання апеляційної скарги 18 квітня 2019 року текст постанови був відсутній у матеріалах справи, то вони є безпідставними, оскільки після ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії відеозапису 16 квітня 2019 року від ОСОБА_1 будь-яких заяв, клопотань не надходило (ас. 27-28).

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи не встановлена невідповідність постанови місцевого суду вимогам закону, матеріалам чи обставинам справи, а всі обставини вчинення адміністративного правопорушення місцевим судом досліджені повно та об`єктивно.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 роки, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва