Справа № 396/1488/19
Провадження № 3/390/509/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Пасічника Д.І.,

при секретарі Пікущій І.М.,

за участю прокурора Мельникової А.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за ч. 2 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського районного суду надійшов протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, згідно якого ОСОБА_1 , будучи суддею Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області та суб`єктом декларування відповідно до статті 3 частини 1 пункту 1 підпункту «г» Закону України "Про запобігання корупції", не повідомила у десятиденний термін НАЗК про суттєві зміни у майновому стані після отримання доходу, а саме кредитних коштів у сумі 208520 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, установлених на 1 січня 2019 року (тобто суму 926590 гривень), чим порушено вимоги ч.2 ст.52 Закону України "Про запобігання корупції" та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні висловилась про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення та просила призначити стягнення відповідно до санкції ч.2 ст. 172-6 КУпАП у вигляді штрафу.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнала і пояснила, що саме в цей час перебувала на лікарняному з 08.10.2018 року по 11.03.2019 року. 14.12.2018 року шляхом операції кесаревого розтину народила дитину ОСОБА_2 В зв`язку з хворобою дочки необхідні були додаткове лікування та обстеження, які проводились в Кіровоградській дитячій обласній лікарні (ДОБ) та в Полтавській дитячій обласній лікарні, де наявні кращі умови та обладнання для обстежень. Через необхідність лікування як себе так і дитини та скрутне матеріальне становище змушена була взяти кредит. Регулярно змушена була звертатись до лікарні: 15.01.2019 року, 23.01.2019 року, 25.01.2019 року, 31.01.2019 року та 05.02.2019 року коли була направлена до Кіровоградської обласної дитячої лікарні з діагнозом пілороспазм. Електронний цифровий підпис (ЕЦП) отримувала на роботі, там він і зберігався. У зв`язку із даними обставинами вона не змогла вчасно подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, після отримання кредиту у розмірі 208520 грн. Подала відповідне повідомлення відразу після того як стабілізувався стан дитини, в період перебування на лікарняному.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Наказу №19/к від 17.03.2011 року Голови Новоукраїнського районного суду призначено ОСОБА_3 на посаду судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з 17 березня 2011 року.

Згідно зі ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Виходячи зі змісту ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозицією частини 1 статті ст. 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Статтею 48 Закону «Про запобігання корупції», регламентовано контроль та перевірку декларацій. Так, 1. Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль. 2. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. 3. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права, за вимогами частини 2 статті 49 Закону, зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, відповідно до частини 3 статті 49 Закону, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону. Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо своєчасності подання декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Так, Рішенням НАЗК №56 від 10 лютого 2017 року затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У п. 5, розд. І вказаного Порядку йдеться про те, що контроль декларацій Національне агентство здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції та автоматично засобами забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Повну перевірку декларацій, відповідно до цього Порядку, Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Пунктом 1 ч. 1 розділу II Порядку встановлено, що відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: щодо своєчасності подання.

Пунктом 5 ч. 2 розділу II Порядку передбачено, що Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів.

У відповідності до вимог ч. 5 розділу ІІ Порядку, якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений рішенням НАЗК №56 від 10 лютого 2017 року встановлює обов`язок складання протоколу про адміністративне правопорушення за наслідками контролю декларації саме уповноваженою особою НАЗК, що також узгоджується зі ст. 295 КУпАП.

Між тим, як вбачається із матеріалів, перевірка обставин несвоєчасного подання суттєвих змін до декларації ОСОБА_1 проведено посадовою особою Управління захисту економіки в Кіровоградській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про що свідчить протокол № 327/19 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та додані до нього матеріали.

Однак така діяльність посадової особи Управління захисту економіки в Кіровоградській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України виходить за межі його повноважень, які регламентовані «Положенням про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого Наказом НП України від 07 листопада 2015 року № 81.

Відповідно до вказаного нормативного акту, працівники Департаменту мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи відсутні докази затвердження та надсилання Національним агентством з питань запобігання корупції до юридичної особи публічного права обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері запобігання корупції. Також, відсутній й лист Національного агентства на адресу ОСОБА_1 з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання суттєвих змін до декларації, що передбачено ч. 5 розділу II Порядку.

Разом з наведеним, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь якої інформації про дотримання посадовою особою Департамент захисту економіки вищезазначеної процедури після виявлення факту несвоєчасного подання суттєвих змін до декларації, та одночасно вказують на те, що посадова особа Департамент захисту економіки не діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а перейняла на себе повноваження що відносяться до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Аналогічна правова позиція викладена в у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 року, справа № 814/886/17 та у рішенні Верховного Суду від 26.03.2018 року, справа №800/513/17.

Наведене дає правову підставу суду дійти висновку про недопустимість зібраних по справі доказів з огляду на приписи ч.3 ст. 62 Конституції України, у якій йдеться про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку із чим, провадження у даній справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

Таким чином, суддя Новоураїнського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_4 О.В. - є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.

Отже, суддя Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області Музика О.В., як суб`єкт декларування має у обов`язковому, визначеному законом порядку подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави та виконувати додаткові заходи фінансового контролю, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до відомостей з публічної частини Реєстру, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 , як суб`єкта декларування, опубліковане (подане) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua 05.02.2019, ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді кредиту, а саме грошових коштів у розмірі 208 520 (двісті вісім тисяч п`ятсот двадцять гривень) 00 коп.

Ч.2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" передбачає, що у разі суттєвої зміни у майновому стані субєкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений субєкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобовязаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 1921 гривні.

Відповідальність за ч. 2 ст.172-6 КУпАП настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування» необхідність догляду за хворою дитиною є страховим випадком, а саме різновидом тимчасової непрацездатності, так само як і хвороба, у разі настання якого особі за рахунок фонду соціального страхування виплачується матеріальне забезпечення.

Під час тимчасової непрацездатності, ОСОБА_1 сто двадцять шість днів перебувала на лікарняному по догляду за дитиною, що підтверджується листком непрацездатності та випискою із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого Законом, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02), що стосувалося провадження у справі про адміністративне правопорушення, ЄСПЛ розцінив його як кримінальне для цілей застосування Конвенції - п.39 Рішення.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма міститься й в ст. 62 Конституції України.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений у статті 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серков проти України» від 07.11.2011 року, заява № 39766/05 зазначив: «34. Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. 35. Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці.

При цьому, у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Рішення від 2 грудня 2010 року, Заява № 30856/03) ЄСПЛ наголосив, що: «43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам. Хоча Суд не може замінити своїм рішенням рішення національних судів та його повноваження щодо перевірки дотримання національного законодавства обмежені, його функцією є перевірка обґрунтування національних судів з точки зору Конвенції. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності».

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Так, згідно п. 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010року N23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення(справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, об`єктивна сторона складу цього адміністративного правопорушення повинна мати активну форму прояву.

Так, посадовими особами, які складали протокол та збирали матеріали залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_1 з жовтня 2018 року до 11 березня 2019 року перебувала на лікарняному. Суд визнає такими, що заслуговують на увагу обставини, які зумовили перебування ОСОБА_1 на лікарняному (народження дитини шляхом кесаревого розтину, захворювання дитини, яке передбачало необхідність термінового лікування), як власне і необхідність брати кредит саме на лікування. Зважаючи на вказані обставини в сукупності, а також те, що ОСОБА_1 подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані вже 05.02.2019 року, тобто ще під час перебування на лікарняному, суд вважає, що ОСОБА_1 мала поважні причини для пропуску встановленого строку для подання такого повідомлення.

З урахуванням викладеного, враховуючи особу ОСОБА_1 , яка за місцем роботи характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, в тому числі за вчинення корупційних правопорушень, має на утриманні доньку та опікується нею, дає підстави суду вважати про відсутність схильності ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень. Пояснення ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та не були спростовані в ході судового розгляду.

Оцінюючи зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що не встановлено підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що має характеризуватися активними діями по ухиленню внесення відомостей про суттєві зміни у майновому стані, а тому у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.І. Пасічник