Справа № 758/9858/19
3/758/4580/19 Категорія
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., з участю прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 Павліченко В.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді начальника відділу прикладних програмних розробок Відокремленого підрозділу Служби енергетичного забезпечення та зв`язку КП «Київпастранс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, № 491 від 29 липня 2019 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу прикладних програмних розробок Відокремленого підрозділу Служби енергетичного забезпечення та зв`язку КП «Київпастранс», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом декларування, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про суттєві зміни в майновому стані у десятиденний строк з моменту набуття права власності на квартиру, вартістю 1 232 010 гривень 80 копійок, тобто на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно, будучи суб`єктом декларування, а саме обіймаючи посаду начальника відділу прикладних програмних розробок Відокремленого підрозділу Служби енергетичного забезпечення та зв`язку КП «Київпастранс», в липні 2018 року придбав у власність квартиру. Вказане майно ним було задеклароване під час декларування за 2018 рік шляхом подання е-декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Наполягав на тому, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він не мав умислу на приховування інформації стосовно набутого майна, не бажав порушувати вимоги фінансового контролю. Неподання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у десятиденний строк з моменту набуття права власності пов`язане з тим, що він не був належним чином ознайомлений з вимогами частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» , вважаючи необхідним та достатнім факт зазначення інформації про набуте майно у щорічній декларації за 2018 рік, що і було ним зроблено.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, вважаючи, що його вина підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року на рівні 1 762 гривень, тобто розмір 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року дорівнював 88 100 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 17 липня 2018 року було придбано у власність нерухоме майно - квартиру, ціна якої на дату придбання становила 1 232 010 гривень 80 копійок (а.с. 14), що перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2018 року, тобто суму 88 100 гривень.

В момент набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 був суб`єктом декларування, відповідно до положень підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймав посаду начальника відділу прикладних програмних розробок Відокремленого підрозділу Служби енергетичного забезпечення та зв`язку КП «Київпастранс», тобто був посадовою особою юридичної особи публічного права.

В порушення визначеного ч. 2 ст. ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_1 не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, які настали в результаті купівлі квартири. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, та не оспорюються самою особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП, де передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, де вказано, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю придбаної квартири заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються роздруківкою щорічної декларації ОСОБА_1 за 2018 рік (а.с. 17-23), де відображена дана інформація, що в свою чергу свідчить про вчинення дій, направлених на декларування майнового стану особи, а не на ухилення від такого декларування.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією повинні також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння.

Під час розгляду даної справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів для вчинення дій по уникненню фінансового контролю придбаного майна, оскільки надійшло це майно у володіння суб`єкта декларування у законний спосіб.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчиняти порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Положення даної статті Конвенції кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів (справа «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI).

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення ст. 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наявні в матеріалах докази, які вивчені суддею, не спростовують доводів ОСОБА_1 стосовно його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, та захисником, протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання скарги до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя П.Л.Отвіновський