ун. № 759/4847/19
пр. № 3/759/2355/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Новик В.П., за участю секретаря Мельник Ю.О., прокурора Денисенко О.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки НП України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, який працює фізичною особою-підприємцем, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу технічної політики та охорони праці Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 даного Закону, 10.05.2017 припинивши виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно без поважних причин 11.05.2017 подав декларацію суб'єкта декларування, який припинив діяльність пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями.

Крім того, ОСОБА_1, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу технічної політики та охорони праці Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 даного Закону, 10.05.2017 припинивши виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно без поважних причин 06.04.2018 подав декларацію суб'єкта декларування, який припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

ОСОБА_1 в судове засідання, яке було призначено на 09 квітня 2019 року не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю залучення адвоката для захисту його прав. У судове засідання, призначене на 17 квітня 2019 року, повторно не прибув, однак без будь-яких повідомлень причин неявки, документів про поважність неявки до суду не подав. 19.04.2019 до суду прибув його захисник (договір укладено 18.04.2019) та останній ознайомився з матеріалами справи. У судове засідання, призначене на 22 квітня 2019 року, ОСОБА_1 в черговий раз не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив, захисник також не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому провадженні. Зважаючи на ухилення від явки ОСОБА_1 до суду, до останнього було застосовано привід. 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 та його захисник знову не прибули у судове засідання, захисник подав клопотання про зупинення провадження та про відкладення розгляду справи.

Отже, постановлений судом привід залишився не виконаним, відповідно до рапорта ст. оперуповноваженого в ОВС УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НП України ОСОБА_1 не розшукано та повідомлено по номеру телефона про день, місце та час розгляду справи. Зважаючи на ігнорування суду з боку ОСОБА_1, суд оцінює таку поведінку особи, яка притягається до відповідальності, як небажання давати показання з приводу інкримінованого правопорушення (форма реалізації свого законного права на захист), що цілком узгоджується з попередньою позицією цієї особи під час складання щодо неї протоколу. Враховуючи викладене, суд, впродовж розумного строку вживши всіх необхідних заходів для упередження порушення права на захист ОСОБА_1, розглянув матеріали провадження за наявним в ньому матеріалами в межах строку відведеного законом для прийняття рішення по суті висунутого звинувачення.

Прокурор при розгляді справи просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вислухавши думку учасників розгляду справи та дослідивши всі надані докази, що узгоджуютьсяь між собою, суддя приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до наказу Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 30.05.2016 № 24-К ОСОБА_1 призначено на посаду державного службовця та присвоєно тринадцятий ранг державного службовця. 31.06.2016 відповідно до наказу Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 30.06.2016 № 28-к присвоєно 9 ранг державного службовця. 31.05.2016 ОСОБА_1 прийнято Присягу державного службовця.

18.05.2016 ОСОБА_1 попереджений про спеціальні обмеження, встановлені Законом України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції», щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби. ОСОБА_1 попереджений про те, що державні службовці, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави подають декларацію про майно, доходи та витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, неохоплений раніше поданими деклараціями.

У відповідності до статті 1 вказаного Закону суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Отже, ОСОБА_1, будучи державним службовцем категорії «В» є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Наказом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 05.05.2017 № 31-к ОСОБА_1 з 10.05.2017 звільнено з посади головного спеціаліста відділу технічної політики та охорони праці за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а також зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) лише 11.05.2017, а також за минулий рік (після звільнення) лише 06.04.2018.

Отже, ОСОБА_1, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу технічної політики та охорони праці Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, будучи державним службовцем категорії «В», під час припинення виконання функцій держави 10.05.2017, зобов'язаний подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, не пізніше дня такого припинення, зазначивши при цьому період який не був охоплений деклараціями, раніше поданими останнім, та містити інформацію станом на останній день такого періоду, тобто з 01.01.2017 по 10.05.2017, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, лише 11.05.2017, тобто несвоєчасно без поважних причин. Крім того, ОСОБА_1 зобов'язаний до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2018 року подавати в установленому частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, однак подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (після звільнення) лише 06.04.2018., тобто несвоєчасно без поважних причин.

Поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) та за минулий 2017 рік (після звільнення) не встановлено.

Суддею відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи до винесення Окружним адміністративним судом міста Києва рішення, оскільки розгляд справи в порядку адміністративного судочинства не перешкоджає розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, що узгоджуються між собою, є допустимими, належними та достатніми, та всі встановлені обставини, що мають значення для вирішення справи, та враховуючи положення ст. 68 Конституції України, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 порушив ч.1, абз. 2 ч. 2 ст. 45 даного Закону «Про запобігання корупції», п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, із змінами, внесеними Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 18.08.2016 та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, його щире каяття, та відсутність обтяжуючих відповідальність обставин під час вчинення даного правопорушення, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчиненню нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 172-6 КУпАП у виді штрафу в мінімальному розмірі.

На підставі викладеного й ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, керуючись ст. 27, 33, 36, 40-1, 283-285, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, який становить 384 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя: В.П. Новик