Справа № 574/1084/19
Провадження № 3/574/202/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.1 ст.130 КУпАП

в с т а н о в и в:

12.08.2019 року, о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 , в місті Херсон по вулиці Ушакова, керував автомобілем «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2,9 «а» ПДР України.

ОСОБА_1 двічі викликався до суду, однак повістки поверталися з відміткою про неможливість їх вручення через інші причини, які не дали змогу їх вручити.

З довідки Буринської міської ради видно, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , яка відповідає тій, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, але за вказаною адресою не проживає.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції адресу реєстрації свого місця проживання, не зазначивши адресу свого фактичного перебування.

Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є данні про своєчасне її повідомлення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 за наявними доказами, оскільки останній умисно увів в оману працівників правоохоронних органів щодо адреси свого фактичного перебування та ухиляється від отриманні повістки, зловживаючи своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи для закінчення передбачених ст.38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за вищевикладених обставин повністю доведена в судовому засіданні.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №194763 вбачається, що ОСОБА_1 12.08.2019 року, о 23 годині 50 хвилин, в місті Херсон по вулиці Ушакова, керував автомобілем «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2,9 «а» ПДР України.

При цьому, огляд на стан сп`яніння проводився працівниками поліції із застосуванням спеціального технічного приладу ALKOTEST 6810, результат тесту 2,70 проміле алкоголю, що вбачається із роздруківки результату тесту та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5,6).

Ці обставини підтверджені і письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в присутності яких проводився працівниками поліції огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 (а.с.2,3).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Даючи оцінку письмовим поясненням вказаних свідків на предмет їх достовірності та допустимості, суддя вважає за можливе використати їх як доказ вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вони повністю відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 на момент перевірки перебував в автомобілі «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1 та вийшов до поліцейських безпосередньо із місця водія (а.с.1). При цьому з рапорту працівника поліції (а.с.9) видно, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем в темну пору доби без включеного ближнього світла фар, рухаючись по зустрічній смузі руху, чим і привернув увагу.

З огляду на викладене, суддя вважає, що ОСОБА_1 на момент перевірки працівниками поліції керував транспортним засобом, а саме автомобілем «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1 , виконуючі відповідні функції водія.

Дані висновки підтверджуються і актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.10).

Відповідно до п.п.2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (зареєстрована за № 1413/27858 11.11.2015), з системного аналізу якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння поліцейським проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

За змістом ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення передбачене ст.130 КУпАП може розглядатися за місцем проживання порушника.

Аналізуючи зазначені положення нормативних актів та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, суддя вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевикладених обставин.

Таким чином, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в судовому засіданні і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При накладенні стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність не вбачається.

З огляду на вказане, вважаю, що з метою виховання порушника і запобіганню вчинення ним нових порушень, його необхідно піддати адміністративному стягненню передбаченому законом у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Керуючись ст.ст.36,283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету 384 гривні 20 копійок судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Куцан