Справа № 212/2349/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1Г, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ППП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП у відношенні:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України , не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

У провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ОБ № 211353 від 11.03.2019 року про адміністративне правопорушення, встановлюється, що 11.03.2019 року о 12 год. 20 хв., в м. Кривий Ріг Покровський р-н, по вул. Кропивницького водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ЗАЗ СЕНС, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, не природня блідість обличчя, порушення мови. У встановленому законом порядку пройти медичний огляд з метою визначення стану наркотичного спяніння у спеціальному медичному закладі КЗ «КПНД» ДОР відмовився у присутності двох свідків, вчинивши правопорушення двічі протягом року, чим порушив п.п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, що притягується до адміністративної відповідальності були роз'яснені вимоги ст. 268 КУпАП України й зміст ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, як убачається з відеозапису фіксування адміністративного правопорушення та протоколу про адміністративне правопорушення про час та місце його розгляду був сповіщений належним чином, про причину не явки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Частина 3 ст. 130 КУпАП визначає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно зясовує обставини справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини (далі - ЄКПЛ) та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невідємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при досліджені доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справах: OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53 та Швидка проти України від 30.10.2014 року), справи про адміністративні правопорушення даної категорії, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної на позивачів (осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності) поширюються всі гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них.

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27.09.2001 р.). А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

ЄСПЛ завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 24; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §231). Ця гарантія є «одним з основних принципів будь - якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції» (Pretto and Others v. Italy (Претто та інші проти Італії), § 21).

Оскільки за змістом ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а юрисдикція їх поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян на національному рівні відведено саме судам.

Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суддя дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у судовому засіданні встановлена та підтверджується наданими до справи доказами, а саме: протоколом серії ОБ № 211253 від 11.03.2019 року про адміністративне правопорушення, 11.03.2019 року о 12 год. 20 хв., в м. Кривий Ріг Покровський р-н, по вул. Кропивницького, біля буд 18 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ЗАЗ СЕНС, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, не природня блідість обличчя, порушення мови. У встановленому законом порядку пройти медичний огляд з метою визначення стану наркотичного спяніння у спеціальному медичному закладі КЗ «КПНД» ДОР відмовився у присутності двох свідків, вчинивши правопорушення двічі протягом року (а.с. 1); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння від 11.03.2019 року, яким підтверджується факт відмови від проходження огляду (а.с. 3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які кожен окремо вказали, що 11.03.2019 були запрошені працівниками патрульної поліції у якості свідків для підтвердження того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку для встановлення стану наркотичного спяніння, виявленого у водія (а.с. 4-5); рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції ОСОБА_5 відповідно до якого, під час несення служби 11.03.2019 було зупинено транспортний засіб ЗАЗ СЕНС, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого було виявлено ознаки наркотичного спяніння. На законну вимогу поліцейського пройти огляд у КЗ «КПНД» ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків (а.с. 6); CD - диском, який оглянуто та безпосередньо досліджено суддею, у якому чітко зафіксовано відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, ознайомлення ОСОБА_2 з правами та обовязками передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КупАП та складанням протоколу з зазначенням дати та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 8); довідкою інспектора ВАП полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 12.03.2019 року, вбачається що громадянин ОСОБА_2 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії ВАЕ № 402310 категорії «В» (а.с.7); картками обліку адміністративних правопорушень про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності 10.10.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст. 130КУпАП та 25.01.2019 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1. ст. 130 КУпАП (а.с. 9-10).

Судом встановлено узгодження показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі змістом запису з бодікамери долученої до матеріалів справи та рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції ОСОБА_5

Виходячи із вищевикладеного, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3ст.130КУпАП у суді встановлена та доведена беззаперечними доказами,тому вважає достатнім та необхідним накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.3ст.130КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній вже позбавлений такого права 02.10.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу.

Також, відповідно до розяснень викладених у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати такий вид адміністративного стягнення як позбавлення права керувати транспортними засобами й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права. Такий вид адміністративного стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Враховуючи, що транспортний засіб ЗАЗ СЕНС, д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, належить ОСОБА_7, тому до правопорушника не може бути застосовано додаткове адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» з правопорушника в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 24, 130, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя

постановив:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 гривень (сорок тисяч вісімсот грн. 00 коп.), без оплатного вилучення транспортного засобу та без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) на користь держави (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету22030106).

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_8.

Суддя: О. Г. Пустовіт