КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1513/2019 Суддя у першій інстанції: Новик В.П.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Ткаченка О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства та винесена з порушенням норма матеріального права.

Апелянт зазначає, що запропонований йому огляд на стан наркотичного сп`яніння був незаконний, оскільки він не рухався та не керував транспортним засобом, а лише фізично знаходився в ньому на узбіччі дороги. Про що зазначив у протоколі. Матеріали справи не містять інформації про причину зупинки, що також підтверджує те, що він не керував.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вірно виклав в оскаржуваній постанові його пояснення. Він в судовому засіданні не визнав своєї провини та наполягав на зовсім протилежних фактах, а саме на тому, що він не керував транспортним засобом, не був відсторонений від керування, тому працівники поліції діяли не у встановленому законом порядку.

Апелянт вважає, що вимога поліцейського про проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, особи, що не керувала транспортним засобом, а лише фізично знаходилась у ньому, є порушенням ст. 266 КУпАП та Інструкції. А відсутність доказу причини зупинки транспортного засобу, передбаченого ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», ще раз засвідчує його твердження, про те, що він не керував транспортним засобом.

Крім того апелянт, вважає, що суд безпідставно відхилив як доказ протокол Обухівської ЦРЛ медичного огляду від 12.01.2019 наданий ним, згідно якого у нього о 08 год. 40 хв. 12.01.2019 ознак сп`яніння не виявлено.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що останній день подачі скарги припадав на вихідний день, тобто на 10 березня 2019, а апеляційну скаргу подано ним на наступний після вихідного робочий день, а саме 11 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня постановлення постанови.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 вбачається, що останній день подачі апеляційної скарги припадає дійсно на 10 березня 2019 року, що є вихідним днем, 11 березня 2019 року подано апеляційну скаргу, що підтверджується штампом на апеляційній скарзі.

Разом з тим нормами КУпАП, не врегульовано питання в частині, обчислення процесуальних строків в такому випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню норми КПК України, оскільки ними визначено порядок обчислення процесуальних строків.

Так відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що останнім днем подачі апеляційної скарги на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року є 11 березня 2019 року, який є першим робочим днем після вихідного дня, на який припадав останній день подачі апеляційної скарги, тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, не вбачається, оскільки апеляційна скарга подана в межах строку визначеного процесуальним законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника Ткаченка О.Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону не дотриманні, а тому висновок судді про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що 12.01.2018 приблизно з 6 год. 00 хв. він перебував у салоні свого автомобіля, запаркованого на узбіччі, без ввімкненого двигуна, оскільки йому подзвонила дружина та повідомила, що в одного з їх дітей, який має хронічне захворювання дихальних шляхів, стався приступ, і якщо йому не стане легше, то йому терміново необхідно буде відвезти свою дитину до лікарні для надання їй термінової медичної допомоги, для усунення небезпеки її життю. В цей час до нього під`їхав поліцейський автомобіль з якого вийшли працівники поліції та почали стукати у скло його автомобіля, оскільки в цей час він знаходився в салоні свого автомобіля а не за кермом, він відкрив пасажирські двері салона свого мікроавтобуса та вийшов до поліцейських. Які попросили його надати їм водійське посвідчення та документи на авто, що він і зробив. Після цього працівники поліції повідомили його проте, що він якійсь блідий та запитали чому в нього тремтять руки. Він у відповідь повідомив про обставини з його хворою дитиною, але працівники поліції наполягали на медичному огляді у медичному закладі, що знаходиться в іншій частині міста, куди він повинен був з ними проїхати. На що він відповів, що їх вимоги незаконні тому, що він не керував транспортним засобом та не був ними зупинений. Але не зважаючи на це працівники поліції склали на нього адміністративний протокол, в якому він зазначив, що з протоколом не згоден на автомобілі не рухався. В подальшому йому передзвонила дружина та повідомила, що дитині легше не стає, та що її терміново необхідно відвезти у лікарню, що він і зробив. Довідку про те, що він в той день відвіз дитину в лікарню долучив до матеріалів справи. Крім того він сам пройшов огляд на стан сп`яніння в цій же лікарні, про що отримав протокол який теж долучив до матеріалів справи, згідно якого з часу складання протоколу поліцейськими та проходженням ним огляду у лікарні пройшло менше ніж 2 години, при цьому ознак будь якого сп`яніння у нього виявлено не було.

Під час перегляду відеозапису з камер поліцейських, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 працівник поліції запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, у лікаря нарколога, на що останній відмовився в присутності свідків, про те, на відеозаписі відсутні відомості, щодо встановлення працівником поліції ознак сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, як вбачається з даного відеозапису він містить лише фрагмент, де ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 292317 від 12.01.2019, ОСОБА_1 12.01.2019 року 06 год. 35 хв. в м. Києві вул. Академіка Вернадського 87, керуючи транспортним засобом «Фольксваген» НОМЕР_1 , був з ознаками сп`яніння (наркотичного), збільшені зіниці ока, що не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився. ОСОБА_1 , у поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив, що у даний час на автомобілі не їхав, з протоколом не згоден.

Як вбачається з матеріалів справи, в них відсутні будь-які докази, на підтвердження, того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген» та був зупинений працівниками поліції, також матеріали справи не містять відомостей про причини зупинки даного транспортного засобу, які чітко передбаченні ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Так відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Про те, матеріали справи, не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Необхідно також зазначити, що відповідно до протоколу №8 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння Обухівської ЦРЛ складеного 12.01.2019 о 8.40 год. у ОСОБА_1 будь яких ознак вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння не виявлено, здоровий.( а.с.8)

Обухівська ЦРЛ відноситься до лікувальних закладів Київської області, що мають право проводити медичні огляди з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому її висновки заслуговують на увагу.

На дані обставини не звернуто увагу судом першої інстанції, та не надано їм оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом апеляційної інстанції безумовно встановлено, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції, матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим постанова Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич