Номер провадження: 33/813/405/19
Головуючий у першій інстанції Галій С. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Котелевського Р.І.

за участю:

секретаря судового засідання - Тьосової Я.В.

захисника - Чернова О.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 01.02.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17000 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави, без конфіскації.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_3, порушила порядок проведення господарської діяльності, здавала в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_2, без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді районного суду та провадження по справі закрити, посилаючись на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та долучені до скарги докази; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, є наявність об'єктивних і суб'єктивних ознак правопорушення, тобто об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Однак, суддя районного суду в порушення вищевказаних норм дійшов хибного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Так, ч.1 ст.164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб'єктом відповідальності в даному випадку є суб'єкт господарювання.

Відповідно до ч.2 ГК України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст.3 ГК України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймодавець передає майно у користування за плату на певний строк за договором найму (оренди) наймачеві (п. 1 ст. 759 ЦК України).

Дохід, отриманий від здавання нерухомого майна в оренду, підлягає оподаткуванню. Відповідно до пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 цього Кодексу.

Податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості інших, ніж зазначені в пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Кодексу (земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельного паю, майнового паю) вищенаведеного пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

Об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але він не може бути менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди 1 м2 загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, об'єднаної територіальної громади, створеної згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найдоступніший для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди (пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 Кодексу).

Підпунктом 170.1.5 цього пункту визначено, що якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. При цьому:

- такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов'язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації;

- у разі вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору оренди об'єктів нерухомості нотаріус зобов'язаний надіслати інформацію про такий договір контролюючому органу за податковою адресою платника податку - орендодавця за формою та у спосіб, що встановлені Кабінетом Міністрів України. За порушення порядку та/або строків подання зазначеної інформації нотаріус несе відповідальність, передбачену законом.

Строки подання податкової декларації для платників податку на доходи фізичних осіб до контролюючих органів визначено пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу.

Фізичні особи, які отримують доходи від надання нерухомого майна в оренду, повинні подати декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу за податковою адресою, тобто за місцем реєстрації, згідно з паспортними даними за базовий звітний (податковий) період до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV Кодексу.

Отже, фізична особа, яка планує або здає в оренду власне майно іншій фізичній особі, не зобов'язана (але має право) реєструватися приватним підприємцем. При цьому, така особа повинна сплачувати податок від отриманої суми доходу та подавати декларацію про майновий стан і доходи за наслідками звітного року.

Згідно пояснень ОСОБА_3, наведених в її апеляційній скарзі, вона заперечувала факт зайняття підприємницькою діяльністю та не заперечувала факту здачі в оренду нерухомого майна - квартири.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять копію декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік, яку подала ОСОБА_3 на виконання вимоги законодавства щодо обов'язку фізичних осіб, які отримують доходи від надання нерухомого майна в оренду, подати декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу за податковою адресою. Відповідно до зазначеної декларації ОСОБА_3 сплатила податки за надання квартири в оренду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є помилковим та таким, що зроблено без дослідження всіх обставин справи, оскільки ОСОБА_3 не є суб'єктом господарювання, а тому вона не мала обов'язку реєструватись як такий суб'єкт, а отже в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3, а також пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та пояснень ОСОБА_3, так само, як і договір оренди житлового приміщення від 20.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 здала за плату ОСОБА_5 в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_2 строком з 20.10.2017 року по 20.10.2018 року, не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_3, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не є суб'єктом відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, вона не є суб'єктом вказаного адміністративного правопорушення, а тому постанова судді районного суду підлягає скасуванню, а провадження по справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Отже, при розгляді справи суддею районного суду були залишенні поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. .

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 01.02.2019 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення, - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський