ЄУН № 336/1421/19
пр. № 3/336/556/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, при секретарі Скибі О.Б., за участі захисника адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 163-1 ч.1 КУпАП ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, працює директором ТОВ «Метпромсервіс»,

ВСТАНОВИВ:

Працівником державної податкової служби складений протокол про адміністративне правопорушення щодо директора ТОВ «Метпромсервіс» за ст. 163-1 ч. 1 КУпАП, згідно з яким при перевірці підприємства виявлено порушення встановленого порядку ведення податкового обліку, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017, 2018 роки, а також не подано до контролюючого органу додатків ПН до декларації з податку на прибуток при здійсненні виплат із джерелом його походження в Україні на користь нерезидента за 2018 рік.

В судовому засіданні захисник вказав, що ОСОБА_2 вину у скоєнні правопорушення не визнає, оскільки до його посадових обовязків не включено ведення податкового обліку, подання декларацій, адже на підприємстві працює головний бухгалтер та саме до її обовязків включено ведення податкового обліку та подання документації до органів фіскальної служби.

При вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції.

ЄСПЛ, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень, віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально- правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 163-1 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Таким чином, відповідальність за ст. 163-1 КУпАП може наставати як за відсутність податкового обліку, так і за порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано якими саме діями чи бездіяльністю допущено порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, або податковий облік взагалі був відсутній.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення не визначена і дата скоєння адміністративного порушення, а зважаючи на не викладення суті адміністративного правопорушення, визначити дату його скоєння не виявляється можливим.

Крім того, статтею 14 КУпАП вказано, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Однак, до матеріалів адміністративної справи не додано доказів того, що саме до посадових обов'язків ОСОБА_2 входило ведення податкового обліку, натомість як з пояснень захисника вбачається, що це входило до обовязків головного бухгалтера підприємства.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами не підтверджено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч. 1 КУпАП, а обовязок доведення правомірності свого рішення органом ДФС не виконаний, що відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 163-1 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк