КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1269/2019 Постанова винесена суддею Кондратенко О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Жашків Черкаської області, громадянина України, з середньоюосвітою, одруженого, маючого на утриманні сина, 2016 р.н., та доньку, 2017р.н., не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, без місця реєстрації, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 27 грудня 2018 року в 0 год. 01 хв. по вул. Хрещатик, 44 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Део», державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці ока не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря-нарколога відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що адміністративне стягнення, якому його було піддано, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Так, відповідно до отриманої судової повістки, 05.02.2019 року він з'явився до Шевченківського районного суду на хвилин 15 раніше, зазначеного у повістці часу розгляду справи, але до нього вийшов чи секретар, чи помічник судді та повідомив, що розгляд справи вже відбувся і, що його позбавлено права керувати транспортними засобами строком на один рік зі штрафом, а також йому повідомили, що постанову буде виготовлено протягом трьох днів, після чого він зможе її отримати, але він зміг її отримати лише 13.02.2019 року, оскільки ні 11.02.2019 року, ні 12.02.2019 року вона ще не була ненадрукована. При цьому, його заперечення в суді слухати категорично відмовилися.

Тому, ці порушення процесуальних норм, на думку апелянта, є дуже суттєвими, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, що також свідчить про те, що розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14.

Щодо обставин події, то зазначає, що 27.12.2018 року близько 0 год. 10 хв., рухаючись на автомобілі «Деу Ланос», по вул. Хрещатик він був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціального пристрою (напевно Драгер), який, після проходження його огляду, засвідчив, що він не перебуває в стані сп'яніння. Проте працівників поліції вказані дані не задовольнили і вони стали наполягати на необхідності направлення його в медичний заклад для відібрання аналізу крові та сечі на предмет наркотичного сп'яніння, але він відмовився їхати в медичний заклад, оскільки огляд на стан сп'яніння пройшов на місці на спеціальному пристрої. Після чого працівниками поліції було зупинено два автомобілі, водії яких засвідчили на відеокамеру його відмову їхати в медичний заклад.

Крім того, працівники поліції категорично відмовилися фіксувати на відео момент проходження його огляду на стан сп'яніння спеціальним пристроєм (Драгер).

Також його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій працівників поліції з процедурою оформлення матеріалів вказаної справи.

Таким чином, на думку апелянта, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, а також ОСОБА_2 та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, у зв'язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп'яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп'яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_2 під час спілкування, ознаки наркотичного сп'яніння, працівники поліції у присутності свідків запропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, але ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров'я, у зв'язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога, зазначивши про те, що він рухався по вул. Хрещатик, не порушуючи ПДР, але його зупинили працівники поліції та попросили надати документи без повідомлення причин зупинки, тому між ним та поліцейськими виник конфлікт, а в подальшому вони сказали йому, що він п'яний та запропонували пройти огляд на приладі «Драгері», на що він погодився, але прилад показав, що він не перебуває в стані сп'яніння. Після цього поліцейські запідозрили його у перебуванні в стані наркотичного сп'яніння та запропонували пройти огляд вже у медичному закладі, проте він відмовився, оскільки наркотиків ніколи не вживав та вже пройшов огляд на стан сп'яніння на місці на «Драгері», а до того ж він неофіційно працює електриком, тому поспішав, бо його вже чекали люди.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відноситься до вказаних пояснень ОСОБА_2 критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом, слід визнати безпідставними, оскільки вони є голослівними та суперечать наявним у справі доказам, які не викликають сумнівів у своїй достовірності, тарозцінюються судом апеляційної інстанції лише як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Посилання апелянта на те, що поліцейськими не було відсторонено його від керування транспортним засобом, жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_2 та порушення у зв'язку із цим його прав на захист, то зазначене право ним в повній мірі реалізоване в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких клопотань ОСОБА_2 не заявляв, а від клопотання про виклик свідків, що викладено в апеляційній скарзі, відмовився, та будь-яких вагомих доказів на спростування висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 не надано.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.