Провадження № 33/4808/193/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

та його захисника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2018 близько 22 год. 45 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Новгородська-Галицька, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», н.з. АТ 0414 ВТ в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння пройшов в ОНД в лікаря-нарколога ОСОБА_4 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння № 731 від 21.12.2018 року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена з порушенням права учасників процесу на справедливий, неупереджений розгляд справи з метою захисту прав, свобод та інтересів особи і підлягає скасуванню.

Зокрема, звертає увагу на те, що відповідно до листків непрацездатності знаходився на амбулаторному лікуванні в період з 01.03.2019 року по 08.03.2019 року та з 13.03.2019 року по 23.03.2019 року.

Зазначає, що постанова суду була ухвалена в той час, коли він перебував на лікуванні, що є порушенням його прав. Про наявність постанови суду він довідався 02.04.2019 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Вважає причини пропуску на оскарження постанови суду поважними, а тому просить поновити строк на оскарження постанови суду, постанову суду скасувати та закрити провадження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_2, оскільки останній в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи та зловживаючи своїми процесуальними правами не зявився до суду.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово приймав заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Так, 14.02.2019 року ОСОБА_2 подав заяву про відкладення справи у звязку із бажанням мати захисника, судове засідання відкладено на 25.02.2019 року. В судовому засідання 25.02.2019 року адвокатом заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, судове засідання відкладено на 01.03.2019 року.

28.02.2019 року адвокат ОСОБА_3 ознайомився із матеріалами справи, однак 01.03.2019 року ОСОБА_2С та його захисник адвокат ОСОБА_3 не зявилися в судове засідання суду першої інстанції, не повідомили про причини своєї неявки у звязку з чим судове засідання було призначене на 13.03.2019 року.

Однак, в судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_2С та його захисник адвокат ОСОБА_3 не зявилися, не повідомили про поважність причин своєї неявки та не звернулися із клопотанням про відкладення розгляду справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_2 свідчила про неналежне виконання своїх обовязків та обґрунтовано розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції визнав такі дії зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які повязані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та можливість розглянути справу без їх участі.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 неодноразово не зявились в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не повязаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги та доводів ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 вбачається, що вони не оспорюють доведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки визнають, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 пропустив вказаний строк з поважних причин.

Зокрема, до апеляційної скарги ОСОБА_2 долучені листки непрацездатності , які повністю підтверджують доводи апелянта про те, що він в період з 01.03.2019 року по 08.03.2019 року та з 13.03.2019 року по 23.03.2019 року знаходився на амбулаторному лікуванні.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 27.03.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу йому копії постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, а 03.04.2019 року із заявою в якій просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

При вирішенні питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які дають можливість встановити, що особа, яка пропустила строк апеляційного оскарження з обєктивних незалежних він неї причин була позбавлена можливості своєчасно оскаржити судове рішення.

Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, враховуючи, що апеляційну скаргу подано ОСОБА_2 із незначним пропуском встановленого законом строку, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення в мінімальному розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №197355 від 21.12.2018 року, ОСОБА_2 21 грудня 2018 року о 22 год. 45 хв. по вул. Новгородська-Галицька, в м. Івано-Франківську керував транспортним засобом марки «VW Passat», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в медичному закладі ОНД в лікаря нарколога ОСОБА_4 Згідно висновку щодо результатів медичного огляду № 731 від 21.12.2018 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою , що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень..

ОСОБА_2 були розяснені його права та обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис та відеозаписи, які долучені до матеріалів справи з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі вищевказаних відеозаписів вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено поліцейським відразу після отримання висновку про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння і останній не висловлював заперечення щодо результатів вказаного висновку, про що свідчать дані відеозапису.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.12.2018 року № 731 щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_4, встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд, вважає за необхідне повторно звернути увагу на те, що ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 не оспорюють доведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки визнають, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння

Однак, ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 вважають, що постанову суду необхідно скасувати у звязку із тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, вони не конкретизують правові підстави які свідчать про необхідність закриття провадження по справі.

Апеляційним судом було розяснено, що під час перегляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_2 має право у відповідності до вимог ст.268 КУпАП реалізувати своє право на організацію ефективного захисту своїх інтересів та висловити доводи , які будуть перевірені судом апеляційної інстанції.

В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного спяніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд , часу та місця його проведення.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя О.П. Васильєв