Справа № 127/9447/19
Провадження № 33/801/412/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

за участю представника Вінницької митниці ДФС Вихристюк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Томляк Таїси Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України,

встановив :

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості транспортного засобу 852846, 46 грн з конфіскацією транспортного засобу марки AUDI, модель Q5, 2017 року випуску, кузов НОМЕР_1 НОМЕР_2 , що знаходиться у володінні ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384, 20 грн судового збору.

Згідно з постановою, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 березня 2019 року, ОСОБА_1 22 квітня 2018 року через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС перемістив через митний кордон транспортний засіб «AUDI Q5», 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 . Підставою для переміщення товару були довіреність від 17 квітня 2018 року, видана ОСОБА_2 та інвойс від 19 квітня 2018 року № CNB422, згідно з яким фактурна вартість транспортного засобу становила 15000 євро (еквівалент 474 272, 2 грн).

Відповідно до митної електронної декларації від 02 травня 2018 року, поданої до Вінницької митниці ДФС, митна вартість товару транспортного засобу визначена декларантом на рівні 934696, 00 грн, відправником товару є шведське підприємство «VRSwedenAB», отримувачем - ОСОБА_2 .

Згідно з відповіді митних органів Р.Польща №0201-IСР.541.1602.2018.2.RLM від 06 листопада 2018 року, транспортний засіб «AUDI Q5», кузов НОМЕР_1 НОМЕР_2 не оформлявся в митному режимі «експорт» на території Р.Польща.

Згідно з відповіді митних органів Королівства Швеції від 01 жовтня 2018 року транспортний засіб зареєстрований на фірму «VRSwedenAB» як такий, що не експлуатується, за повідомленням компанії «VRSwedenAB» 19 квітня 2018 року цей автомобіль був проданий ОСОБА_2 за суму 283700 шведських крон за рахунком CNB422/445. Рахунок від 19 квітня 2018 року № CNB422 на суму 15000 євро не був знайдений під час перевірки.

Таким чином, ОСОБА_1 перемістив вказаний автомобіль через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення такого товару документів, одержаних незаконним шляхом, а саме інвойсу від 19 квітня 2018 року № CNB422.

В апеляційній скарзі захисник Томляк Т.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить зазначену постанову суду від 09 квітня 19 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі зазначала, що порушення митних правил, передбачене ст. 483 МК України, не є триваючим правопорушенням і припиняється з моменту подання декларації митному органу, а тому оскільки фактичне переміщення товару з поданням митної декларації було здійснено 22 квітня 2018 року, строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ч.2 ст. 467 МК України - 6 місяців (в редакції на момент переміщення товару) закінчились 22 жовтня 2018 року.

ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, місце та час складання протоколу про порушення митних правил, йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 498 МК України та не повідомлено про можливість припинення провадження у справі шляхом компромісу, чим порушено його право на захист. Всупереч вимогам ч.7 ст. 494 МК України копія протоколу направлена ОСОБА_1 поштою.

Копія інвойсу від 19 квітня 2018 року №CNB422/445, відповідь Королівства Швеції №12854 та додатки до неї, які були підставою для складення протоколу відносно ОСОБА_1 складені іноземною мовою, однак переклад на державну мову, здійснений відповідно до норм законодавства не доданий до протоколу, що унеможливлює їх дослідження та оцінку.

Суд першої інстанції не дослідив факт видачі підприємством «VRSwedenAB» обох інвойсів, наявних в матеріалах справи, а також факт підтвердження/спростування справжності кожного з них. Факт невиявлення інвойсу не є підставою для ствердження факту його невидачі.

Крім того, ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 483 МК України, оскільки він був лише перевізником, а відповідно до ч. 2 ст. 460 МК України перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (ст. 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної. В його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка характеризується умисною формою вини.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Томляк Т.С. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 20 травня 2019 року захисник Томляк Т.С. подала заяву про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Представник Вінницької митниці ДФС Вихристюк В.Д. проти апеляційної скарги заперечила, просила відмовити у задоволенні скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з підстав, що висновки суду відповідають обставинам справи, постанова є законною і обґрунтованою.

Заслухавши представника Вінницької митниці ДФС, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною першою статті 483 МК України передбачена адміністративна відповідальність осіб за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та у відношенні особи, щодо якої цей протокол був складений.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої -другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення документами, які підтверджують митну вартість товарів, є , зокрема, рахунок-фактура (інвойс).

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» №8 від 03 червня 2005 року підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Незаконно одержаними слід визнавати документи, які особа отримала за відсутності законних підстав або з порушенням установленого порядку.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України, суд апеляційної інстанції вважає передчасним, до якого суд дійшов без з`ясування усіх обставин справи, оскільки відповідь митних органів Королівства Швеції від 01 жовтня 2018 року про те, що рахунок (інвойс) № CNВ422 від 19 квітня 2018 року на суму 15 000 євро не був знайдений в ході перевірки не є беззаперечним доказом того, що такий документ не видався взагалі та був отриманий незаконним шляхом. Такі висновки ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що адміністративне правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності винна у вчиненні цього правопорушення. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 497 МК України у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь: 1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил; 2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи); 3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення); 4) захисники; 5) представники органів доходів і зборів; 6) свідки; 7) експерти; 8) перекладачі; 9) поняті.

Заінтересовані особи наділені правами, визначеними ст. 498 МК України.

Відповідно до наявних у справі матеріалів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 11 травня 2018 року, власником транспортного засобу, є ОСОБА_2 (а.с. 32-33), який не був залучений до участі у справі судом першої інстанції і це порушення не могло бути усунуто судом апеляційної інстанції.

За змістом частини шостої, восьмої статті 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Порушення митних правил, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, а саме, під час митного оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який згідно з метою митного оформлення, засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформляє результати такого контролю (ч. 1 ст. 483 МК України).

Отже, зазначене конкретне порушення митних правил, яке викладене у протоколі № 291/40100/19 від 12 березня 2019 року не є триваючим.

Згідно з ч.2 ст. 467 МК України ( в редакції, чинній на час переміщення товару через митний кордон України) , якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 467 МК України не вказує, що стосовно правопорушень, передбачених ст. ст. 469, 477-485 МК України строк завжди і за будь-яких обставин має обраховуватися від дня виявлення правопорушення. В даному випадку вирішальним є саме фактор «триваючого характеру» правопорушення, а не його кваліфікації відповідно до певної статті МК України, а тому висновки суду першої інстанції про те, що строк накладення адміністративного стягнення слід обраховувати з 20 грудня 2018 року (дня отримання Вінницькою митницею ДФС відповіді від митних органів Королівства Швеції), є помилковими.

Факт отримання відповіді на запит лише 20 грудня 2018 року не є підставою для віднесення конкретного порушення митних правил до категорії триваючих.

Відповідно до матеріалів справи, переміщення транспортного засобу марки AUDI, модель Q5, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_2 через митний кордон України з поданням інвойсу від 19 квітня 2018 року № CNB422 відбулося 22 квітня 2018 року, а тому строк накладення адміністративного стягнення відповідно до ч.2 ст. 467 МК України закінчився 22 жовтня 2018 року.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року, справа №308/8763/15-а.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи, що з дня вчинення правопорушення пройшло більше шести місяців провадження у справі не могло бути розпочате і підлягало закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи судом першої інстанції строків, передбачених статтею 467 МК України.

Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 294 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, 467 МК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Томляк Таїси Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України скасувати.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України закрити на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУПАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин

Згідно з оригіналом

Суддя І.В. Міхасішин