П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

за участю захисників особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до постанови, ОСОБА_3 11 січня 2019 року в 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 11 по вул. Северинівській на перехресті нерівнозначних доріг вул. Северинівська та вул. Капітана Зайцева в м. Ірпінь Київської області та в порушення п.п. 2.3 (б, д), 33 (2.1) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) не надала дорогу автомобілю «КІА», номерний знак НОМЕР_2, що наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що 08 лютого 2019 року була проголошена вступна та резолютивна частина рішення, а копію постанови отримав особисто в суді лише 18 лютого 2019 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Захисник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив повною мірою схему місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), місце зіткнення автомобілів, розташування дорожньої розмітки. На думку апелянта, якби суд дослідив наявність певної дорожньої розмітки, то йому б беззаперечним фактом те, що водій автомобіля «КІА» порушила ПДР України, виїхавши на смугу руху зустрічного напрямку. Апелянт зазначає, що обгін водієм «КІА» здійснено на перехресті і ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції вибірково взяв до уваги як показання ОСОБА_3, так і показання потерпілої ОСОБА_7

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який підтримав клопотання про поновлення строку, думку представника потерпілої ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що захисник ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Оскільки лише 18 лютого 2019 року захисник отримав копію постанови, десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним цієї постанови.

Враховуючи те, що захисник ОСОБА_2 отримав копію постанови 18 лютого 2019 року, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що захисник пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, думку представника потерпілої ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_3 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд не в повній мірі дотримався положень ст. 245 КУпАП, відповідно до якої завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та дійшов хибного висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між порушенням нею зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення пунктів ПДР України та пошкодженням транспортних засобів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, яким ОСОБА_3 фактично висунуте обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП вказано порушення нею п.п. 2.3 (б, д), 33 (2.1) ПДР України.

Дана норма закону є бланкетною, а тому суд, виходячи з принципу диспозитивності, не вправі виходити за межі висунутого обвинувачення, та самостійно констатувати в судовому рішенні порушення водієм інших пунктів ПДР України, аніж тих, які вказані в протоколі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, чим створила загрозу дорожнього руху, в наслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_2, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дана дорожня пригода сталася за наступних обставин. ОСОБА_3 на автомобілі «Ніссан», номерний знак НОМЕР_1 рухалася біля будинку № 11 по вул. Северинівській в м. Ірпінь Київської області та наближалася до перехрестя з головною дорогою вул. Капітана Зайцева. В цей час по головній дорозі автомобіль «КІА» під керуванням ОСОБА_7 здійснював безпосередньо перед перехрестям обгін транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку. І в той час, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_3 виїхав на головну дорогу, здійснюючи поворот праворуч, а автомобіль під керуванням ОСОБА_7 не закінчив маневр обгону та перебував на зустрічній смузі руху, відбулося зіткнення транспортних засобів.

Такі встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом фактичні обставини підтверджуються схемою місця ДТП, фотокартками перехрестя, де сталася подія, відеозаписом з камери спостереження, поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Ці докази на предмет належності та допустимості сторонами провадження під сумнів не ставляться.

За таких обставин завданням суду першої інстанції було встановлення причинно-наслідкового зв'язку між порушенням ОСОБА_3 п.п. 2.3 (б, д), 33 (2.1) ПДР України, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, та пошкодженням транспортних засобів.

Відповідно до постанови, яка оскаржується, судом встановлено порушення ОСОБА_3 вимог дорожнього знаку 2.1 п. 33.2 ПДР України та ще і п. 16.1 ПДР України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Таким чином суд вийшов за межі висунутого особі, стосовно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, обвинувачення.

Така судова помилка могла бути виправлена судом апеляційної інстанції шляхом зміни постанови суду та виключенням з неї посилання на п. 16.1 ПДР України за умови правильного визначення судом першої інстанції порушення ОСОБА_3 тих пунктів ПДР України, які вказані в протоколі.

Крім того, постанова суду містить певні протиріччя. Так, суд констатує те, що своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 16.1 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 п. 33.2 ПДР України, але в подальшому суд лише цитує положення п. 2.3 (б, д) ПДР та не робить висновку, чи порушила ОСОБА_3 цей пункт ПДР України, хоча він в протоколі про адміністративне правопорушення вказаний.

Отже, в цій частині судове рішення є невмотивованим.

Стосовно того, чи діяла водій ОСОБА_3 у відповідності до п. 2.3 (б, д) ПДР України та вимог дорожнього знаку 2.1 п. 33.2 ПДР України апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачені обов'язки водія для забезпечення безпеки дорожнього руху. Зокрема пунктом б) передбачено, що водій має бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а пунктом д) на водія покладений обов'язок -не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Отже, ці правила є загальними, тому порушення п. 2.3 ПДР України може інкримінуватися водію лише в сукупності з іншим відповідним пунктом ПДР України, який регулює дії водія в конкретній дорожній обстановці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, окрім вищевказаного пункту також порушила вимоги знаку 2.1 «Дати дорогу». Ним передбачено, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до перехрестя по головній дорозі.

Саме порушення нею даного правила, на думку суду, перебуває у причино-наслідковому зв'язку із виникненням ДТП, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Суд зазначив, що якби ОСОБА_3 дала дорогу автомобілю, який наближався до перехрестя по головній дорозі, така ДТП не сталася б.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

За таких правил ОСОБА_3, під'їжджаючи до перехрестя з головною дорогою для виконання повороту праворуч, за наявності дорожнього знаку «Дати дорогу», повинна була переконатися лише у відсутності транспортних засобів, які могли рухатися по головній дорозі зліва, оскільки справа по тій смузі, на яку вона виїжджала, транспортні засоби без порушення ПДР України рухатися не могли.

Апеляційний суд зазначає, що в даному провадженні, де розглядається протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_3, суд не вправі встановлювати порушення ПДР України іншими учасниками дорожньої пригоди.

Судом першої інстанції встановлено, що зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху головної дороги, куди ОСОБА_3 виїхала, здійснюючи поворот вправо. Відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_7 та відеозапису з камери спостереження, вона до перетину перехрестя не закінчила маневр обгону.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 виконала вимоги знаку 2.1, оскільки при виїзді на перехрестя транспортні засоби, які рухалися по головній дорозі зліва були відсутні.

Але, як видно з відеозапису з камери спостереження, де зафіксовано як по зустрічній смузі рухається автомобіль, здійснюючи обгін, ОСОБА_3, під'їжджаючи до перехрестя, при цьому фактично не знижуючи швидкість, повинна була вжити всі передбачені ПДР України заходи для запобігання зіткнення з транспортним засобом, який фактично був для неї перешкодою. На думку апеляційного суду, виникнення небезпеки для неї вона могла виявити заздалегідь.

Отже, апеляційний суд вважає, що за таких обставин уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення службова особа мала б вказати можливе порушення іншого пункту ПДР України, який чітко регламентує дії водія в даній дорожній обстановці.

Але враховуючи те, що це зроблено не було, а суд, як зазначено вище, самостійно не може встановлювати порушення відповідного пункту ПДР України, не вказаного в протоколі, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відтак провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун