Справа № 263/2291/19
Провадження № 3/263/856/2019
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2019 року м. Маріуполь
Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Шевченко О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Національної поліції України ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться не працюючої, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст. 184 ч.1 КпАП України,
ВСТАНОВИЛА:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №226426, вбачається, що громадянка ОСОБА_1 18.01.2019 року по теперішній за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1, не виконала батьківських обовязків з виховання доньки громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок чого з ЗОШ №65 в м. Маріуполь по вулКазанцева 25-а, надіслала лист щодо порушення дисципліни останньої у школі, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об'єктом даного адміністративного проступку є громадський порядок і громадська безпека. Об'єктивна сторона правопорушення виражається у ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При цьому, такі дії мають вчинятися свідомо. Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини, що полягає в ухиленні від виконання своїх батьківських обовязків.
Неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов'язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов'язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 3 ст.150 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 55 Закону України «Про освіту» № 2145-VIII від 07 вересня 2017 року батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону держава надає батькам здобувачів освіти допомогу у виконанні ними своїх обов'язків, захищає права сім'ї.
Згідно ст. 76 Закону у системі освіти діє психологічна служба, положення про яку затверджує центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки. Психологічне забезпечення освітнього процесу в закладах освіти здійснюють практичні психологи. Соціально-педагогічний патронаж у системі освіти сприяє взаємодії закладів освіти, сім'ї і суспільства у вихованні здобувачів освіти, їх адаптації до умов соціального середовища, забезпечує консультативну допомогу батькам. Соціально-педагогічний патронаж здійснюється соціальними педагогами.
Згідно ч. 1 ст.2 Закону,законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
Відповідно до п. 13 Порядку визначення механізму обліку дітей шкільного віку та учнів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року № 684, у разі відсутності учнів, які не досягли повноліття, на навчальних заняттях протягом 10 робочих днів підряд з невідомих або без поважних причин навчальний заклад невідкладно надає відповідному територіальному органу Національної поліції та службі у справах дітей дані таких учнів для провадження діяльності відповідно до законодавства, повязаної із захистом їх прав на здобуття загальної середньої освіти.
Причини відсутності учня на навчальних заняттях підтверджуються відповідною медичною довідкою закладу охорони здоровя або письмовим поясненням батьків (одного з батьків) учня чи інших законних представників (для учнів, які не досягли повноліття) або учня (для повнолітніх учнів), що зберігаються в його особовій справі протягом поточного навчального року.
Аналіз вищезазначених норм права приводить до висновку, що підставою для притягнення батьків до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за невиконання покладених на них законодавством зобов'язань забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, наступає після того, як дитина/здобувач освіти буде відсутній на навчальних заняттях протягом 10 робочих днів підряд з невідомих або без поважних причин. Крім того, відповідальність батьків може також наступати і вразі систематичного невідвідування дитиною учбового закладу без поважних причин, але лише після того, як попередньо надана допомога батькам, щодо виконання ними своїх обовязків, з боку Держави в особі навчального закладу, не дасть позитивного результату, а дії чи бездіяльність батьків будуть свідчити про ігнорування з їхнього боку покладених на них зобов'язань щодо забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Також невиконання батьками або особами, які їх заміняють, обов'язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер, що не відповідає даному випадку, оскільки виявлено разове порушення норм КУпАП.
Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.184 КУпАП, не зібрано та не долучено до матеріалів безперечних доказів, (характеристика учня, копія особової справи учня, відомості про надання консультативної допомоги батькам, а також про вжитті заходи для усунення виявлених порушень, тощо) які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.
За таких обставин у ОСОБА_1 також відсутня вина у формі прямого умислу, а отже і відсутня суб'єктивна сторона та взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.
В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КпАП слід закрити, за відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 184 ч.1, 251, 252, 247, КУпАП, -
Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити у звязку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя: О.А. Шевченко