ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/299/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.12.2018 року о 02:40 в м. Харків, по вул. 23 Серпня, 6, водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновками лікаря та показниками газоаналізатора Alcotest 6820.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 29.01.2019 року скасувати, винести нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та передати матеріали на розгляд трудовому колективу Адвокатського обєднання «Юридична фірма Фелікс» для застосування до нього заходів громадського впливу.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про передачу адміністративного матеріалу на розгляд трудового колективу АО «ЮФ Фелікс» для застосування заходів громадського впливу, оскільки адміністративне правопорушення не є резонансним, не призвело до надзвичайної ситуації та інших подій, які можуть викликати широкий суспільний інтерес, не завдало жодної майнової або моральної шкоди третім особам.

Зазначив, що суд необґрунтовано прийшов до висновку, що він плутався у датах працевлаштування у АО «ЮФ Фелікс», оскільки в судовому засіданні він тільки вказав, що співбесіду проходив ще у грудні 2018 року, зарахований у штат наказом від 08.01.2019 року, а скористався правовою допомогою десь після 10-12 січня 2019 року.

Наголосив, що при визначенні адміністративного стягнення суд першої інстанції не врахував, що він щиро покаявся, в повній мірі усвідомив свою провину, керування автомобілем є його єдиним джерелом доходу, а також не врахував, що він в місто Харків переїхав нещодавно із зони АТО і наразі є внутрішньо переміщеною особою, та на його утриманні знаходиться неповнолітній син та батьки, які залишилися проживати у с. Первомайському, яке знаходиться у зоні АТО.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріли справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Враховуючи, що апелянтом не спростовується факт керуванням ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, апеляційний суд не дає оцінку доказам в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 наголошували на тому, що суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про передачу адміністративного матеріалу на розгляд трудового колективу АО «ЮФ Фелікс» для застосування заходів громадського впливу, оскільки ОСОБА_2 щиро кається у скоєному, він одразу повідомив працівникам поліції, що вжив пляшку пива, а позбавлення права керування транспортними засобами ставить його родину в тяжке матеріальне становище.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що згідно змісту наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, як водія ОСОБА_2 було зупинено працівниками патрульної поліції, на пропозицію поліцейського пройти огляд на встановлення стану алкогольного спяніння останній погодився та у присутності двох свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою газоаналізатору Драгер, за результатами якого у нього виявлено 0,32 % проміле алкоголю. На слова працівника поліції, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного спяніння, останній не погодився, та вирішив пройти огляд у лікаря нарколога, за результатами якого було складено висновок від 10.12.0218 року, та підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

Зазначені обставини на переконання апеляційного суду свідчать про відсутність у ОСОБА_2 щирого каяття.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи ОСОБА_2 та його захисника про необхідність передачі адміністративного матеріалу на розгляд трудового колективу АО «ЮФ Фелікс» для застосування заходів громадського впливу є безпідставними, оскільки відповідно наказу про прийняття на роботу від 08.01.2019 року, ОСОБА_2 прийнято на посаду водія автотранспортного засобу з 09.01.2019 року на робочий день тривалістю чотири дні.

Враховуючи, що ОСОБА_2 на момент вчинення адміністративного правопорушення ніде не робив, працевлаштувався лише в період вже розгляду справи в суді, працював посаді водія тільки 20 днів до дня проведення судового засідання, а також той факт, що його робочий день складається лише з чотирьох робочих годин, апеляційний суд не вбачає підстав вважати безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про передачу матеріалу на розгляд трудового колективу.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1