Справа № 206/983/19
Провадження № 3/206/441/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бубісь А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 Малхаза Юлоновича, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого ПП ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст. 130 КУпАП,

за участю правопорушника: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Малхаз Юлонович, 06.02.2019 року о 04 год. 55 хв. в м. Дніпро, вул. Гаванська,4, керував транспортним засобом, з ознаками алкогольного спяніння (характерний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Від проходження медичного освідчення на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 Малхаз Юлонович провину у вчиненому не визнав та зазначив, що 06.02.2019 року о 04 год. 55 хв. в м. Дніпро, вул. Гаванська,4, не керував транспортним засобом. Крім того, суду показав, що співробітники поліції його звинуватили в тому, що останній перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а його транспортний засіб забрали на штраф-майданчик. Зазначив, що працівники патрульної поліції розяснили йому право проходження медичного освідчення на стан сп'яніння за відсутності понятих. Пояснив, що коли приїхали свідки, то їх письмові пояснення вже були написані, вони тільки поставили свій підпис. У зв'язку з чим просив закрити провадження по справі відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що працює та рано виїжджає на роботу. 06.02.2019 року перед роботою він заїхав на заправочну станцію, де був зупинений співробітниками поліції, останній його попросили бути понятим, на що він погодився. Прибувши на місце він побачив, ще один екіпаж поліції та автомобіль марки Мерседес. Працівники поліції повідомили, що водій ОСОБА_1 відмовляється проходити освідчення на стан спяніння. Після чого, він підписав пояснення та протокол про адміністративне правопорушення, які були надані поліцейськими. Через деякий час приїхав інший свідок і також розписався в протоколі. Запаху алкоголю від ОСОБА_1 він не чув.

Вислухавши пояснення особи, стосовно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2 дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й обєктивно зясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

За змістомст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.2.5.Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно положень ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного спяніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.130 КУпАП може бути притягнена особа, яка являється водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, або якщо особа, що керує транспортним засобом відмовиться пройти, відповідно до встановленого порядку, огляд на стан сп'яніння.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247,280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до п. 24 Постанови звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Пунктом 27 вказаної постанови визначено, що відповідальність за ч.1 ст. 130КУпАП несуть особи,які керують транспортними засобами у стані алкогольного,наркотичного чи іншого сп'яніння. Керування транспортним засобом слід розуміти,як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того,керує особа транспортним засобом,який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Переконливих доказів того, що ОСОБА_1 06.02.2019 року о 04 год. 55 хв. в м. Дніпро, вул. Гаванська,4, керував автомобілем, матеріали справи не містять. За таких підстав суд приходить до висновку, що викладені в протоколі обставини того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не знайшло в судовому засіданні свого підтвердження.

Таким чином, оскільки, керування особою транспортним засобом є обов'язковою складовою об'єктивної сторони правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП, а керування самим ОСОБА_1 транспортним засобом в той період категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, суд, виходячи з принципу презумпції невинуватості, не може встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а, отже, й складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, встановити неможливо.

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні толкуватись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 23грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ч.3 ч.5 та ч. 6 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків; у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя; огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним; направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Так, відповідно до п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп'яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, у поліцейського повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, щоб висувати пропозиції для проходження відповідного огляду.

Так, у протоколі складеному відносно ОСОБА_1, інспектором поліції зазначено що у останнього на час зупинки транспортного засобу під його керуванням мала місце ознаки алкогольного сп'яніння, а саме почервоніння обличчя та запах алкоголю з порожнини рота.

Характерний запах алкоголю з порожнини рота на який посилається інспектор патрульної поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення спростовується показами свідка ОСОБА_2, який в судовому засіданні показав, що не запаху алкоголю від ОСОБА_1 він не чув.

Враховуючи зазначене, слід зауважити й про те, що на переконання суду, висловлюючи на адресу водія вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, інспектор поліції повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що у водія відповідні ознаки наявні.

Також, судом неодноразово у якості свідків викликалися працівники патрульної поліції, а саме: інспектор патрульної поліції роти №3 батальйону № 1 взводу №2 УПП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 та інспектор патрульної поліції роти №3 батальйону №1 взводу №2 УПП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_4 для дачі особистих пояснень. Проте останні на виклики суду не з'явились.

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідно до яких, вони, в якості свідків, 06.02.2019 року о 04 годині 55 хвилин, були присутні під час відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Натомість, наявність двох свідків, у присутності яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляд на стан сп'яніння, та в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, належними дослідженими у судовому засіданні доказами, поза розумним сумнівом суду не доведена. Зазначений в протоколі свідок ОСОБА_5 неодноразово був викликаний у судове засідання, але жодного разу не з'явився, чинним законодавством не передбачена можливість застосування до зазначеного свідка примусового приводу. Пояснення свідків як ОСОБА_2 так і ОСОБА_5, які були додані до протоколу не можна вважати беззастережним доказом вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки пояснення вказаних свідків викладені на заздалегідь виготовлених бланках, є ідентичними між собою за змістом, заповнені однім почерком і різняться між собою лише в підписах та в зазначенні прізвищ та ініціалів цих свідків біля підписів.

Крім того з відеозапису, зафіксованого на нагрудну камеру поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 було розяснено право проходження медичного освідчення на стан сп'яніння, однак в порушення вимог встановленого законом порядку, оскільки свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на той час були відсутні. Останні зявилися відповідно до відеозапису, зафіксованого на нагрудну камеру поліцейського (файл 04:57:06 та 05:00:30) тільки під час складання протоколу.

Окрім того в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідків навпроти прізвищ ОСОБА_2 та ОСОБА_5 міститься три підписи, з яких неможливо встановити ким саме із свідків дійсно був підписаний вказаний протокол.

Свідок ОСОБА_2, який зявився до суду та надав суду покази під присягою безпосередньо в судовому засіданні, зазначив, що працівники поліції повідомили, що водій ОСОБА_1 відмовляється проходити освідчення на стан спяніння та він підписав пояснення та протокол про адміністративне правопорушення, які були надані поліцейськими. Через деякий час приїхав інший свідок і також розписався в протоколі. Запаху алкоголю від ОСОБА_1 він не відчував. Вказані пояснення свідка підтверджуються відеозаписом, зафіксованим на нагрудну камеру поліцейського (файл 04:57:06).

З зазначеного відеофайлу, а саме на 04:57:08 хв. відеозапису, судом встановлено, що свідок ОСОБА_2 запитав у поліцейського: «Це що я був свідком?». Таким чином, вказаному свідку (понятому) не було розяснено його прав та обовязків, у звязку з чим останній не знав в якості кого він залучений при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже вказані покази свідка не співпадають з тими обставинами на які посилаються співробітники патрульної поліції в протоколі, та не узгоджуються з іншими доказами.

Крім того, суд зазначає, що, згідно до п.8,12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров'я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння є обов'язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоровя, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Проте, у матеріалах справи відсутнє направлення встановленої форми на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння.

Разом з тим суд зазначає, що у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

При цьому матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування 06.02.2019 року автомобілем "Mercedes-Benz" 220, державний номерний знак НОМЕР_1, та передачі цього автомобіля для керування іншій особі, проте містять відомості про вилучення посвідчення водія з зазначенням про видачу тимчасового дозволу на керування транспортним засобом.

З огляду на викладене відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП відомості, викладені в протоколі про адміністративні правопорушення суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена та не аргументована інспекторами УПП у Дніпропетровській області, а обставини вказані в протоколі про адміністративні правопорушення є суперечливими та не відповідають дійсності.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з'ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до розяснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Крім того, в порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.130,245,247,251,252,266,280,283-285 КУпАП,Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 Малхаза Юлоновича, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Поштаренко