Дата документу Справа № 316/355/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/355/19 Головуючий в 1 інст. Бульба О.М.
Провадження №33/807/280/19 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 березня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка, Сумської області, громадянина України, фізична особа-підприємець, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 30.01.2019 року за місцем знаходження АДРЕСА_2 , маючи організаційно-розпорядчі функції, ФОП ОСОБА_1 , допустив порушення законодавства про працю, а саме: 29.01.2019 року о 14 год. 30 хв., в магазині «Час пик» по вул . В -Інтернаціоналістів, буд. 44 допустив до роботи продавця без оформлення трудового договору гр. ОСОБА_2 . Таким чином, вбачається використання неоформлених трудових відносин, що є порушенням вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 124 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суперечить матеріалам та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. Так, суд вказав у постанові, що його вина в допущенні 29.01.2019 р. до роботи ОСОБА_2 продавцем без оформлення трудового договору в магазині «Час пик». Натомість, лише частина магазину передана мені в оренду, а належить ОСОБА_3 . Згідно Наказу №1 від 25.01.2019р. продавець ОСОБА_2 з цієї дати була в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 . Також в протоколі вказано, що факт знаходження за прилавком ОСОБА_2 встановлений 29.01.2019р., але в протоколі вказано, що він вчинив адміністративне правопорушення 30.01.2019р. Просить скасувати постанову від 15.03.2019 року, та винести нову постанову, якою закрити провадження за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, неодноразово призначав справу до слухання та використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи.

Судові виклики, направлені на зазначену в апеляційній скарзі адресу проживання ОСОБА_1 та на адресу магазину «Час пік» повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, що засвідчує не бажання останнього отримувати судову кореспонденцію та докладати зусиль щоб дізнатися про стан відомого йому апеляційного провадження.

Крім того, всі дати призначення справи до розгляду було розміщено на офіційному сайті «Судова влада».

Оскільки, ОСОБА_1 , будучи ініціатором апеляції, жодного разу до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, отже за обставин обізнаності ОСОБА_1 про апеляційний перегляд постанови суду, який без поважних причин не з`являється до апеляційної інстанції, відповідно до п. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний розгляд проводиться за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір з працівником укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.3 ст. 24 КЗпП).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Частина 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), посадові особи підприємств, установ і організацій, фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, притягуються до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення № ЗП468/1452/АВ/П/ПТ від 12 лютого 2019 року (а.с.1-3); витягом з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗП468/1452/АВ від 11 лютого 2019 року (а.с.4-6); письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 29.01.2019 року (а.с. 11), копією трудового договору від 05.08.2016 року (а.с. 12), листом УПСЗН від 18.02.2019 року (а.с. 18), копією табелю обліку робочого часу (а.с.19), копією відомостей нарахування заробітної плати (а.с. 20),

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам, що відображено у оскаржуваній постанові.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги з приводу помилкового висновку суду щодо доведеності виниОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Так, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Склад цього правопорушення є формальним. Його об`єктом є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері. Його об`єктивна сторона виражається у формі порушення вимог КЗпП України, а суб`єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується як умисною так і необережною формою вини. Суб`єктом цього правопорушення є посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Як вбачається із витягу з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗП468/1452/АВ від 11 лютого 2019 року, в ході інспекційного відвідування міською робочою групою 29.01.2019 року встановлено, що 29.01.2019 року о 14.30 год. в магазині «Час пік» по вул. Воїнів -Інтернаціоналістів 44 за прилавком знаходилась і продавала продукти харчування ОСОБА_2 , яка пояснень та відповідних документів щодо працевлаштування не надала.

Факт здійснення ОСОБА_2 обов`язків продавця вбачається також із письмових пояснень ОСОБА_4 (а.с. 11).

Отже, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, допустив до роботи ОСОБА_2 , яка здійснювала реалізацію продуктів харчування 29.01.2019 року без оформлення трудового договору (контракту) у письмовій формі, без видання наказу або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Вищезазначене свідчить про те, що використання неоформленої праці ОСОБА_2 мало місце щонайменше з 14 год.30 хв. 29.01.2019 року.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 КУпАП.

До тверджень апелянта, що продавець ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , у якої він орендує частину магазину, апеляційний суд відноситься критично у зв`язку з наступним.

Згідно копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, ФОП ОСОБА_3 прийняла на роботу ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 25.01.2019 року, однак відповідне повідомлення надіслано до ДФС України лише 31.01.2019 року, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 17 на зворотному боці), тобто після встановленого факту знаходження продавця ОСОБА_2 в магазині «Час пік».

Крім того, за наданою інформацією Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області від 18.02.2019 року, ФОП ОСОБА_3 не має ліценції на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, яка видається ГУ ДФС у Запорізькій області (а.с. 18), а на момент перевірки, ОСОБА_2 знаходилася за прилавком, де продаються алкогольні напої та тютюнові вироби.

Отже, виявлені перевіркою порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 124 КЗпП України знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді, а доводи ОСОБА_1 правильності вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У суду апеляційної інстанції відсутні дані, які не досліджувалися районним судом та які можна було б прийняти на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник