Справа № 734/3073/19 Головуючий у 1 інстанції Соловей В.В.
Провадження № 33/4823/353/19
Категорія - ч. 2 ст. 172-10 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі:

прокурора Клим`юка С.І.,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 2465 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_1 за наказом № 136 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 червня 2019 року солдата ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини та призначено на посаду курсанта. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, що визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У такий спосіб із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, що триває і до теперішнього часу.

Відповідно до ст.ст. 4 і 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами, що покладають обов`язок на солдата ОСОБА_1 свято і непорушно додержуватися Конституції України, законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до статті 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі, якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. У ст. 9 Закону України «Про альтернативну службу» визначено, що військовозобов`язані після взяття на військовий облік, мають право не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, подати до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву про проходження альтернативної служби. Стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначає, що початком проходження військовослужбовцем строкової військової служби вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.

Відповідно до п.п. 1 - 3, 5, 10, 11 додатку 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України «положення про складання Військової присяги» кожен громадянин України, який поступає на військову службу, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народові та скріплює її власноручним підписом, Військова присяга покладає на військовослужбовця всю повноту відповідальності за виконання ним військового обов`язку. Час і місце складання Військової присяги встановлюються окремим наказом командира військової частини й оголошуються всьому особовому складові. Відповідно до ст.ст. 28-30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказано що, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

Військовослужбовець строкової військової служби курсант 7 навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 солдат ОСОБА_1 при оголошені усного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про складня Військової присяги молодим поповненням офіційно перед строєм відмовився від складання Військової присяги, що відбулося 13 липня 2019 року, аргументуючи свою відмову через релігійні переконання, так як є членом Церкви адвентистів сьомого дня.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі. В обґрунтування своїх вимог вказує, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки, суд посилаючись на порушення норми ч. 2 ст. 172-10 КУпАП не врахував того, що на час вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення в країні не діяв особливий період, а тому зазначена судом кваліфікуюча ознака, - «в особливий період» є такою, що підлягає виключенню, оскільки її застосування є необґрунтованим. Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим судом не взято до уваги порушення його права, передбаченого ст. 35 Конституції України, відповідно до якого він може змінити військовий обов`язок на альтернативну (не військову) службу, про що з заявою звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ним була проігнорована. Крім того, не погоджується з висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні з приводу часткового визнання ним своєї вини, оскільки винним себе у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не вважає.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти доводів апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В основу рішення місцевим судом про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП було покладено протокол про адміністративне правопорушення від 20 серпня 2019 року, відповідно до якого військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_1 при оголошені усного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про складння Військової присяги молодим поповненням офіційно перед строєм відмовився від її складання (а.с. 2-6), та інші, наявні в справі докази, а також було взято до уваги часткове визнання останнім своєї вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно не з`ясував обставини справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, а тому дійшов хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Так, під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що працюючи в Київській області, з метою вирішення питання, щодо проходження служби у Збройних силах України, приїхав за місцем прописки до смт. Біловодськ, де йому в той же день було вручено повістку про призов його до лав армії, та надано триденний строк для вирішення своїх особистих питань. В цей час, а саме 04 червня 2019 року, він звернувся з наявною в матеріалах справи заявою до Біловодського районного комісаріату про заміну виконання військового обов`язку на альтернативну службу в зв`язку з релігійними переконаннями, так як є членом церкви ОСОБА_2 сьомого дня. Проте, обґрунтованої відповіді з даного питання не отримав і до нинішнього часу, а тому, був зарахований до військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 червня 2019 року та призначений на посаду курсанта. На даний час, в цій же частині перебуває на посаді писаря роти.

На переконання суду апеляційної інстанції, у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не було умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, так як членом церкви ОСОБА_3 сьомого дня він є з 2014 року, тобто, досить тривалий час, крім того, вся його родина також віросповідує дану віру, а батько ОСОБА_1 , є пастором церкви, що, на думку суду, свідчить про його глибокі релігійні переконання, та не являється підставою для уникнення ним несення обов`язку військової служби в Збройних силах України.

Під час перегляду даної справи в апеляційному суді прокурором не було подано жодних обґрунтованих та належних доводів на спростування інформації, яка була надана ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду.

Так, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Матеріали адміністративної справи не містять достатніх доказів, які б свідчили про наявність умислу у ОСОБА_1 на відмову від складання присяги, отже, вказаний факт не був доведений належними та допустимим доказами, що виключає склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 172-10 КУпАП.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки в інкримінованих йому діях, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 п.3 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач