КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А., перевіривши на відповідність вимогам законодавства апеляційну скаргу заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області Антонюка Д. на постанову Славутицького міського суду Київської області від 18 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 18 вересня 2019 року провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області Антонюк Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

При цьому, право на оскарження вказаного судового рішення прокурор обґрунтував з посиланням на положення ст.ст. 8, 129 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також зазначив про те, що таке право відсутнє у ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до матеріалів справи, постановою Славутицького міського суду Київської області від 18 вересня 2019 року провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок перегляду постанови судді встановлений спеціальною нормою, зокрема, ч. 2 ст. 294 КУпАП, згідно з якою, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

При цьому, перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а ч. 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Проте, оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав і не обґрунтував обставини, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Окрім того, в апеляційній скарзі прокурор не зазначає про порушення будь-чиїх прав .

Що стосується доводів заступника керівника прокуратури, з посиланням в апеляційній скарзі на положення статей Конституції України, на наявність у нього права на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.

Дійсно, п. 8 ст. 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Проте, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не встановлює коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження у справах про адміністративне правопорушення, порядок і строк такого оскарження. Як зазначено вище, суб`єкти, порядок та строки апеляційного оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачені саме ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 3 березня 2016 року, поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга заступника керівника прокуратури не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч. 5 ст. 7 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку про те, що апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 287, 294 КУпАП суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області Антонюка Д. на постанову Славутицького міського суду Київської області від 18 вересня 2019 року, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Справу повернути до Славутицького міського суду Київської області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва