Провадження № 3/263/3434/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Папаценко П.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 09.08.2019 року о 15 год., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Лежнін О.В. у судові засідання призначені на 05.09.2019 року на 08 год. 25 хв., 18.10.2019 року на 08 год. 00 хв. не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали суду заяву про те, що вони із ОСОБА_1 помирились та претензій до останнього не мають, просили обмежитись усним зауваженням.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом ГР № 403307 від 09.08.2019 року, протоколом ГР № 403306 від 09.08.2019 року заявою та письмовим поясненням ОСОБА_4 .В ОСОБА_5 ОСОБА_3 , рапортами працівника поліції.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29.08.2019 року справи №3/263/3434/2019 та №3/263/3435/2019 відносно ОСОБА_6 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП об`єднані.

Разом з тим, при ухваленні рішення у справі суд керується наступним.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;

3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;

4) вчинення правопорушення неповнолітнім;

5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника ОСОБА_1 , який свою провину фактично визнав, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, приходжу до висновку, що наведені обставини є підставою відповідно до ст. 22 КУпАП визнати вчинене правопорушення малозначущим.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 22, 173-2 ч. 1, 252, 284 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності.

Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя П.І.Папаценко