ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря Мацегори М.М.

потерпілого ОСОБА_1

за участю особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 21 серпня 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Зміст оскаржуваного судового рішення

і встановлені судом першої інстанції обставини:

Як встановлено судом, 09 червня 2019 року о 10 годині 54 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку № 40 по вул. Гагаріна в смт. Мангуш, Мангушського району, Донецької області, керував автомобілем ЗАЗ-Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 09 червня 2019 року о 10 годині 54 хвилин, по вул. Гагаріна біля буд. 40 в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ЗАЗ-Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , при виконанні обгону не впевнився в його безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Москвич АЗЛК, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку і повертав ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби були механічно пошкоджені зі спричиненням матеріальних збитків, чим порушив п.п.14.6а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою суду від 20.08.2019 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП (провадження № 3/241/402/2019) та матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності цієї ж особи за ч.1 ст.130 КУпАП (провадження № 3/241/403/2019) об`єднано в одне провадження у відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП та присвоєно об`єднаній справі № 241/1234/19 (провадження №3/241/402/2019).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з постановою суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену постанову скасувати як незаконну та необґрунтовану, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.245,252,280 КУпАП, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, не були з`ясовані всі обставини справи та не досліджені в повному обсязі докази, а лише перераховані в судовому рішенні, без надання жодної правової оцінки ним.

Крім того, при ознайомленні з матеріалами справи в приміщенні Першотравневого районного суду Донецької області, апелянтом було встановлено, що в оригіналах протоколів про адміністративне правопорушення, які були складені працівниками патрульної служби 09.06.2019 року та копії яких були вручені ОСОБА_2 на місці ДТП, містяться дописки та виправлення, яких немає у вручених йому копіях, що є грубим порушенням законодавства України.

Вважає, що до своїх висновків суд прийшов лише після огляду письмових доказів, під час судового розгляду не було допитано жодного свідка по справі, судом не прийнято до уваги його пояснення та не вірно трактовано відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення.

Мотиви суду

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також заслухавши пояснення свідків, вважаю, що вона підлягає частковому задоволення за таких підстав.

Завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

В розумінні Європейського Суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення (проступки) є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія ( Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст.6 Конвенції не ставить в залежність виведення з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень, віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Однак дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_2 судом першої інстанції виконані не в повному обсязі, а саме: в ході судового засідання його було позбавлено можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права заявляти клопотання, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи апелянта в частині ігнорування судом його пояснень та не врахування і не задоволення заявлених ним клопотань про допит свідків є цілком обґрунтованими, а постанова судді не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, сам висновок суду першої інстанції про доведеність подій і складів адміністративних правопорушень, передбачених як ч.1 ст.130, так і ст. 124 КУпАП за участю водія ОСОБА_2 та вини останнього у їх вчиненні за обставин, наведених в постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи, оціненими та наведеними у постанові суду доказами, які додатково було досліджено під час апеляційного розгляду, і не спростовуються апеляційними доводами останнього.

Зокрема, провина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія БД №339633 від 09 червня 2019 року, в якому міститься підпис останнього про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, при цьому в свої поясненнях зазначив, що він знаходився в автомобілі «як пасажир, а інший водій транспортного засобу не ввімкнув показчик повороту». Однак доведеність подій підтверджується схемою та фото-таблицею місця ДТП, письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які наполягали на тому, що за кермом автомобілю перебував саме ОСОБА_2 ; рапортом сержанта патрульної поліції Вашедського О.В..

З матеріалів справи також вбачається, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння. Даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія БД №339632 від 09 червня 2019 року, відповідно до якого процесуально задокументовано факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови останнього від проходження огляду для визначення стану сп`яніння як на місці з використанням алкотестеру, так і в спеціальному медичному закладі, в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в якому ОСОБА_2 відмовився від підпису та зазначив, що «як пасажир отримав тимчасовий дозвіл».

Відповідно до вимог п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2 розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, тобто: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу 1 Інструкції). У розумінні вимог п. 7 розділу 1 Інструкції, огляду у закладі охорони здоров`я проводиться лище в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, самі протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали по документуванню дорожньо-транспортної пригоди складено в загальних межах відповідно до вимог ст.256 КУпАП, а також вище зазначених Інструкцій. Тому доводи апелянта в частині фальсифікації протоколів про адміністративне правопорушення не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки внесені до них виправлення не несуть суттєвих змін і не спростовують факту порушення Правил дорожнього руху, здійснення ДТП та наявності в його діях провини.

В ході апеляційного розгляду справи в якості свідків було допитано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які дуже детально описали обставини вчинення правопорушення. Відповідність цих свідчень дійсності цілком підтверджується переглянутим під час апеляційного розгляду відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки був пасажиром автомобіля, проте свідчення свідків вказують на те, що саме він перебував за кермом та скоїв зіткнення з іншим автомобілем. Саме за цих підстав пояснення ОСОБА_2 в частині того, що він перебував на місці пасажира, суд вважає такими, що не відповідають дійсності, не можуть бути прийняті до уваги і розцінюються як змога ухилення від адміністративної відповідальності.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_2 .. А тому доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Таким чином, слід визнати, що даних, які б спростовували висновки місцевого суду в частині наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, так й факту самого знаходження в такому стані, апеляційна скарга не містить, і в суді апеляційної інстанції такі докази апелянтом надані не були, тому вимоги апеляційної скарги про закриття провадження в справі саме на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення від 09 червня 2019 року, події з участю ОСОБА_2 відбулися саме 09 червня 2016 року, тобто строк накладення адміністративного стягнення на теперішній час сплинув. Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Першотравневого районного суду Донецької області від 21 серпня 2019 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП.

Провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати з розгляду

кримінальних справ та справ про

адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик