П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2019 Справа №607/1749/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Вийванко О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області направлено в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 239801 від 17.01.2019 р. вбачається, що 17.01.2019 р. о 02 год. 12 хв. в м. Тернополі по вул. Злуки водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Део Данос» номерний знак «ВО 1211 ВО», з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан спяніння проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатора алкотеста 6810 «Драгер», на табло якого висвітлило показник 0,49 0/00 (проміле), однак, водій ОСОБА_1 з результатами був незгідний та забажав проїхати в найближчий медичний заклад, де в приміщенні ОСОБА_2, водій відмовився в категоричній формі в присутності двох свідків від огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник вину у вчиненні даного правопорушення не визнали та пояснили, що ОСОБА_1 не керував даним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Під час проходження огляду на стан спяніння, який проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатора алкотеста 6810 «Драгер», на табло якого висвітлило показник 0,49 0/00 (проміле), водій ОСОБА_1 був незгідний, оскільки згідно роздруківки даного приладу, яким було проведено огляд, останнє калібрування приладу відбулось з порушенням шестимісячного строку. Після цього, водій ОСОБА_1 проїхав в найближчий медичний заклад, де в приміщенні ОСОБА_2, йому відмовили від огляду на стан алкогольного спяніння, однак проходити медичний огляд останній не відмовлявся. На вимогу водія ОСОБА_1 у останнього не здійснено забір крові або іншого біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження на вміст алкоголю. Крім цього, не здійснено будь-який візуальний огляд ОСОБА_1, хоча він неодноразово в усній формі наполягав на проведенні огляду та шляхом оформлення відповідної заяви у письмовій формі висловив свою згоду на проведення огляду у будь-якій формі та наполягав на такому огляді (в тому числі із здійсненням забору крові, слини, сечі іншого біологічного середовища). Після цього, ОСОБА_1 запропоновано для проходження огляду виключно пристрій для продуву, який виявився несправним (не видав результату після продуву, номер прибору не відповідав номеру із копії сертифікату відповідності, відсутні оригінали сертифікату відповідності, не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який пропонувався до огляду). Застосування пристрою для аналізу повітря, яке видихає правопорушник відбулось всупереч інструкції до пристрою (не дотримано інтервал між проведенням повторних замірів, не застосовано пасивний забір повітря, не проведено контрольного заміру, не задано обєм повітря для аналізу). Крім цього, відсутні докази проходження лікарем, який проводив огляд тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Вважає, що вказаний пристрій був не сертифікований та не справним, сертифікат відповідності пристрою лікар йому не надав. Інспектори поліції залучили свідків (понятих) після проведеного огляду на стан спяніння та фіксували відмову від огляду (хоч огляд був проведений), а пояснення понятих в частині симуляції відмови суперечать відеозапису подій, оскільки під час проведення огляду такі поняті присутніми не були.

Допитаний в судовому засіданні інспектор поліції ОСОБА_3 вказала, що 17 січня 2019 року була свідком проходження огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 в приміщенні медичного закладу за допомогою газоаналізатора алкотеста 6810 «Драгер». При цьому, вона не чула як ОСОБА_1 не заперечував щодо проходження огляду в медичному закладі та відмови від проходження такого огляду. У її присутності ОСОБА_3 кілька разів продував спеціальний технічний прилад, однак жодних результатів огляду не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 17 січня 2019 року близько 03 години ночі він був присутній в ОСОБА_2, де ОСОБА_1 в письмовій формі дав згоду на проходження огляду на стан алкогольного спяніння та на пропозицію працівників поліції, лікаря мав намір пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння. Лікар ОСОБА_2 пояснив, що медичний огляд буде проводитись за допомогою приладу Драгер Алкотест. Вимогу предявити оригінал сертифікату відповідності на пристрій, свідоцтва про повірку, документа, що посвідчує особу лікаря та підтверджує факт проходження курсів тематичного вдосконалення, працівниками лікувального закладу було залишено без розгляду, внутрішній серійний номер пристрою з номером на сертифікаті не збігався. ОСОБА_5 погодився на пропозицію пройти медичний огляд за допомогою запропонованого пристрою «Драгер Алкотест», проте після продуву у такий пристрій, останній не показував результату. ОСОБА_5 продував у пристрій близько 4 разів, проте кожного разу пристрій не показував результату. Працівники ОСОБА_2 зробили висновок, що ОСОБА_5 не випускає повітря у пристрій, ухиляється від огляду, проте обґрунтувати чи пояснити такий висновок не могли, жодних контрольних замірів пристроєм не проводили. Надалі ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду у будь-якій формі, йому було відмовлено, також, на його вимогу, не здійснено забір крові або іншого біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження на вміст алкоголю. В його присутності ОСОБА_1 жодного разу не відмовлявся від огляду, наполягав на проведенні такого огляду, вживав заходів до проходження огляду за допомогою запропонованих прапівниками ОСОБА_2 пристроїв.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції вбачається, що 17 січня 2019 року водій ОСОБА_1,керуючи транспортним засобом, був зупинений працівниками патрульної поліції. На вимогу працівників поліції пройшов огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер. Однак з результатом огляду був незгідний та виявив бажання пройти огляд в медичному закладі. В ОСОБА_2 останньому лікарем було запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 погодився. ОСОБА_1 неодноразово намагався продути пристрій, однак результатів огляду не було. ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду. Крім того, свідки, які б засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в ОСОБА_2 або вчинення дій щодо ухилення від огляду на відеозаписах відсутні.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, переглянувши наявний у матеріалах справи відеозапис щодо проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану спяніння, вважаю, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, порушення якого інкримінується ОСОБА_6 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя.

Згідно з вимогами п. 6 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не був згідний з результатами проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки та виявив бажання проти його в медичному закладі.

В ОСОБА_2 останній не відмовлявся від проходження огляду, проте лікар та працівники поліції склали протокол про відмову від проходження огляду на стан спяніння.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 неодноразово намагався продути пристрій, однак результатів огляду не було. ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду та будь-яких дій щодо ухилення від проходження такого огляду не вчиняв.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі також спростовується відеоматеріалами долученими до матеріалів справи.

Так, з досліджених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що в медичному закладі ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, на що останній погодився. Неодноразово намагався продути пристрій, однак результатів огляду не було. ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду.

Також, з досліджених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в ОСОБА_2, висновок про його відмову зроблений лікарем після чотирьох спроб продути газоаналізатор, при цьому будь-які інші способи проходження огляду на стан алкогольного спяніння (відібрання зразків біологічного середовища для проведення лабораторних досліджень) ОСОБА_1 не пропонувалися, хоча вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 це не заборонено.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та достовірні докази, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі. Обставини викладені у протоколі не підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог п."а" ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі «Гурепко проти України»; п.21 рішення у справі «Надточій проти України»).

Таким чином, суперечливий виклад суті адміністративного правопорушення, є порушенням права на захист через те, що особа позбавлена можливості знати від якого звинувачення їй захищатися.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, Європейський Суд з прав людини у справі «ОСОБА_4 де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, враховуючи суперечливу суть адміністративного правопорушення, викладену у протоколі, суд приходить до переконання, що такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його складанні не були дотриманні вимоги ст.254 КУпАП та порушенні законні права на захист.

Докази на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні, а нормами КУпАП не покладено на суд обов'язку збирання доказів у справі, тому суд, у відповідності до принців дизпозитивності та безсторонності, приймає рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Положеннями ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП визначено, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Згідно з вимогами ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, слід закрити, із-за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяОСОБА_7