ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року. Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітер І.Р., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючої, за ч.1 ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 693488 від 12 березня 2017 року, складений стосовно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

За змістом протоколу, 16 лютого 2019 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_1 біля магазину «Маяк» своїм автомобілем марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1, навмисно пошкодила автомобіль належний ОСОБА_2 марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2, чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

Відповідно до ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення. Відповідно до цієї норми адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Кодексом про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення, а також змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення. У цих процесуальних документах повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема про місце і час вчинення правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й обєктивне зясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з диспозицією статті 173 КУпАП, обєктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обовязковою ознакою субєктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує зясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 11 березня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 своїм автомобілем навмисно пошкодила автомобіль належний ОСОБА_2, чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

Разом з тим, у протоколі та у матеріалах справи відсутня конкретизація місця вчинення правопорушення, а також того, у чому проявилось порушення ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян, та немає оцінки, чи не виключала мотивація поведінки ОСОБА_1 наявності у неї хуліганського мотиву.

Обовязковою ознакою субєктивної сторони дрібного хуліганства є умисел, поєднаний із хуліганським мотивом поведінки особи, тобто особа повинна усвідомлювати і передбачати, що внаслідок її протиправних дій буде порушений громадський порядок та спокій громадян. Метою вчинення таких дій може бути бажання задовольнити індивідуальні потреби самоствердження шляхом ігнорування гідності інших.

Суб'єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у виявленні неповаги до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих - головний елемент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана, а тому за відсутності такого мотиву не може бути встановлено факт дрібного хуліганства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні дрібного хуліганства заперечила. Зазначила, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, з яким в даний час перебуває у неприязних особистих відносинах. Не дивлячись на встановлення судом обмежувального припису щодо заборони наближення до неї ОСОБА_2 продовжує її переслідувати, провокувати конфліктні ситуації. Так, 16 лютого 2019 року він ініціював чергову конфліктну ситуацію, яка виникла поруч із магазином «Маяк» у м. Володимир-Волинський. При цьому громадський порядок ніхто не порушував, суперечка була недовготривалою. Після її закінчення вона сіла за кермо свого автомобіля та рухаючись заднім ходом зачепила автомобіль свого колишнього чоловіка.

Даний факт підтверджується довідкою дільничого офіцера поліції про результати проведення перевірки та відеозаписом з камер спостереження магазину «Маяк», який доданий до матеріалів справи.

Інших доказів до справи не долучено.

Таким чином під час судового розгляду не встановлено жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність в діянні ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, зокрема: нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. В той же час в ході розгляду справи в суді не встановлено наявності в діяннях ОСОБА_1 хуліганського мотиву.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки відсутня об'єктивна та субєктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 9, 173, 247, 251, 254, 279 КУпАП ,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду Вітер І.Р.