КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1603/2019 Суддя у першій інстанції: Родіонова С.О.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Зайченка В.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що у січні 2019 року під час керування транспортним засобом, при зупинці працівниками патрульної поліції, він дізнався про існування рішення Оболонського районного суду м. Києва щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, яка він не отримував та не знав про його існування.

Після чого, він звернувся до адвоката Зайченка В.М. з проханням про правничу допомогу і 10 січня 2019 року уклав з ним договір про правничу допомогу № АдПР -БЄМ/01. Захисник звернувся до Оболонського районного суду та ознайомився з матеріалами справи.

Ознайомившись з матеріалами справи захисник встановив, що суддею Оболонського районного суду м. Києва 23 травня 2017 року ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, особу було встановлено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за водійським посвідченням серія НОМЕР_1 , з чим він не може погодиться, оскільки інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв та транспортним засобом, який зазначений у протоколі не керував, ніколи.

Апелянт зазначає, що він 13.03.2015 отримав посвідчення водія НОМЕР_1 . Під час реєстрації для проходження навчання в автошколі він був зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 , а тому до бази даних щодо виданих посвідчень водія було внесено відомості про його місце реєстрації в гуртожитку, саме за вказаною адресою. Разом із тим після закінчення навчання він змінив місце реєстрації за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

07.05.2016 він звернувся до Територіального сервісного центру МВС України у м. Золотоноша, Черкаської області із заявою про отримання дубліката посвідчення водія, так як посвідчення водія НОМЕР_1 ним було втрачене (загублене) та отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , а інформація про раніше отримане і втрачене посвідчення водія НОМЕР_1 була внесена до бази данихвикрадених/загублених документів.

Зазначені обставини вказують на те, що очевидно 29.04.2017 о 5 год. 55 хв. в м. Києві по просп. Г. Сталінграда, 52 працівниками поліції була зупинена невідома особа, яка надала їм втрачене ним посвідчення водія НОМЕР_1 оформлене на ОСОБА_1 , а працівники поліції не перевіривши зазначене посвідчення на предмет його викрадення/втрати, оформили протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , зазначивши як адресу проживання, місце реєстрації під час навчання в автошколі, яке внесено до автоматизованої бази даних виданих посвідчень водія, так як на той час він вже був зареєстрований і проживав за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б свідчили, що саме він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а його вина не може ґрунтуватись лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний не ним, а невідомою особою, яка надала втрачене посвідчення водія оформлене на його ім`я, та підпис в протоколі повністю не відповідає його підпису, як у паспорті так і в договорі про надання правничої допомоги.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року необхідно задовольнити у зв`язку з тим, що він пропущений з поважних причин, оскільки як вбачається з матеріалів справи повістка, направлялась ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , проте, відповідно до копії паспорта останнього він зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 з 04.04.2014 по даний час.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника Зайченка В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В розумінні ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону належним чином не дотримані, а тому висновок судді про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, послався на те, що вина останнього у вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 127826 від 29.04.2017 року, поясненнями, рапортом, про те не дав їм належної оцінки.

Так, у матеріалах справи відсутні дані про сповіщення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у порядку передбаченому ст. 277-2 КУпАП, тому висновок суду про належне повідомлення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, є не вірним.

У відповідності до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадку, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Недотримання суддею вимог ст. 268 КУпАП є істотним порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що призвело до неправильності судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_3 , він ніколи не керував, не знає його власника ОСОБА_2 , водійське посвідчення, по якому було встановлено особу, яка керувала вказаним транспортним за обставин викладених у протоколі, він втратив ще 2016 році, що підтверджується довідкою.

Також під час апеляційного розгляду було досліджено довідку № 31/23/45-88, видану Територіальним сервісним центром Регіонального сервісного центру в Черкаській області Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 , 1993 року народження жителю АДРЕСА_2 , про те, що 07.05.2016 року даний громадянин звернувся до Територіального сервісного центру № 7145 із заявою для отримання дубліката посвідчення водія після втрати. 07.05.2016 року в ТСЦ №7145 йому було видане посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В» , а втрачене посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В» від 13.03.2015 року було внесено до бази втрачених документів і являється недійсним.

Отже, наведеним вище доказом спростовується висновок про те, що особа, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №127826 та яка 29 квітня 2017 року о 05 год. 55 хв. в м. Києві по проспекту Г.Сталінграду 52 керувала автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невнятна мова, яка від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовилась в присутності двох світків, являється ОСОБА_1 , так як особу відповідно до рапорту та протоколу встановлено на підставі водійського посвідчення НОМЕР_1, яке було втрачено, ще 2016 році, та внесено до бази втрачених документів і являється недійсним.

Проте, працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення серії БР №127826, не перевірили водійського посвідчення НОМЕР_1 , та належним чином не встановили особу, яка керувала транспортним засобом «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом апеляційної інстанції безумовно встановлено, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При винесенні постанови, суддя місцевого суду не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, та даних про встановлення особи правопорушника, прийняв не законне рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважаються апеляційним судом обґрунтованими.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності за обставин, викладених у постанові, не є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Твердження ОСОБА_1 , що він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є слушними.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим постанова Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Клопотання ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич