Справа №: 148/614/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді: Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участю прокурора Барановського О.Б.

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки НПУ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.03.2019, ОСОБА_1, будучи звільнена 31.08.2017 з посади головного спеціаліста з питань персоналу апарату Тульчинської районної державної адміністрації, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являється суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог абзацу першого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2017 по 31.08.2017, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушниця ОСОБА_1 у судовому засіданні вини у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що намагалася вчасно подати декларацію та через недосконалу роботу сайту НАЗК не змогла цього зробити, однак як тільки запрацював сайт та зникли технічні перешкоди вона одразу її подала.

Прокурор у судовому засіданні обставини викладені у протоколі про вчинення адміністративного корупційного правопорушення підтримав, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, просив суд визнати її винуватою у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення і накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків з огляду на наступне:

Розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації № 2 р-к від 04.01.2017 «Про переведення ОСОБА_1С.» ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста з питань персоналу апарату Тульчинської районної державної адміністрації (а.с.24)

Відповідно до розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації ОСОБА_1 з 31.08.2017 звільнено за власним бажанням з посади головного спеціаліста з питань персоналу апарату Тульчинської районної державної адміністрації (а.с.25).

Частиною 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

За результатами моніторингу загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщені на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції встановлено, що ОСОБА_1, 23.09.2017 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», після припинення діяльності, несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗаконуУкраїни «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч.1 ст.11 зазначеного Закону до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

На підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство, до повноважень якого згідно з п. 8 ч.1 ст. 11Закону України «Про запобігання корупції» належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Рішенням НАЗК «Про затвердження Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» № 56 від 10.02.2017р. визначається механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Контроль щодо декларацій НАЗК здійснює відповідно до п.5 розд.1 зазначеного Рішення через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.4 (Розділ ІІ) зазначеного Рішення у випадку встановлення факту неподання декларації суб'єктом декларування відповідно до вимог Закону «Про запобігання корупції», Національне агентство письмово повідомляє про це суб'єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об'єднання, іншого непідприємницького товариства, в якому працює (здійснює діяльність) суб'єкт декларування, та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Згідно з ч.2 ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей, Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції.

Крім того, згідно з п. 12, 12-1, ч.1 ст. 12 Закону «Про запобігання корупції» Національне агентство наділено правом ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких порушень, а також складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на наведене, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Зазначена позиція відображена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 814/886/17).

Вищезазначене рішення НАЗК N 56 визначає певні дії, які вчиняє НАЗК, у разі неподання декларації суб'єктом декларування відповідно до вимог Закону України "Про запобігання корупції".

Законом України "Про запобігання корупції" передбачено зобов'язання суб'єкта декларування подавати декларації (ст. 45 Закону) та повідомлення про суттєву зміну у майновому стані (ч. 2 ст. 52 Закону).

З аналізу вищенаведених нормативних актів вбачається, що Національне агентство з питань запобігання корупції є також єдиним суб'єктом, що наділений правом перевірки подання суб'єктами декларування і повідомлень щодо змін у майновому стані.

Відповідно до Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України N 81 від 07.11.2015 р. (Розділ IV), Департамент захисту економіки Національної поліції України уповноважений складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку.

Однак, зазначеним Положенням та іншими нормативними актами України Департамент захисту економіки Національної поліції України не наділений повноваженнями щодо проведення перевірок направлених на виявлення фактів порушення антикорупційного законодавства.

Отже, Департамент захисту економіки Національної поліції України до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій так і змін у майновому стані суб'єктів декларування не відноситься.

Проте, матеріали даної адміністративної справи не містять даних про повідомлення Національного агентства щодо виявлення фактів, які мають ознаки правопорушення пов'язаного з корупцією відносно ОСОБА_1

За вказаних обставин Управлінням захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України не дотримано встановленого Законом N 1700-VII порядку виявлення, та проведення відповідної перевірки, фіксування факту правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією відносно ОСОБА_1 від 18.03.2019.

З огляду на наведене, матеріали на підставі яких був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, а також і сам протокол є недопустимим доказом у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України, який за своєю правовою природою є найбільш наближеним до провадження у справі про адміністративні правопорушення, чітко визначено, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки протокол складений відносно неї Управлінням захисту економіки у Вінницькій області Депатраменту захисту економіки Національної поліції України за несвоєчасне без поважних причин подання декларації особи, яка припиняє діяльність, хоча останній не мав права проводити перевірку декларації та не міг всебічно, повно та об'єктивно дослідити всіх обставин та надати їм правову оцінку, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з аналізу норм ст. 7, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, п. п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 6 ст. 126 Конституції України, постанова Верховного Суду від 11.04.2018 року і в розумінні цих норм права вбачається, що ОСОБА_1 не може бути притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за викладених вище обставин.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 7, 9, 10, 11, 247, 283-285 КУпАП, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя: