Справа № 645/809/19
Провадження № 3/645/696/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

секретар судового засідання Кривеженко М.М.,

за участю захисника притягуваного адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. кв. 89, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

До Фрунзенського районного суду м. Харкова з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання притягуваний ОСОБА_2 не зявився, присутній його захисник адвокат ОСОБА_1 вину у вчиненні ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що він з дружиною відпочивали в кафе, при цьому залишивши автомобіль біля кафе. Через деякий час він вийшов на вулицю до машини за сигаретами, відкрив двері автомобіля та до нього підійшли працівники поліції та попросили документи. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що особу ОСОБА_2 встановлено за допомогою посвідчення водія, проте його особу ніхто не встановлював, оскільки його посвідчення водія вилучено в нього ще 31.05.2018 року. Також, в поясненнях свідків останні засвідчують факт відмови ОСОБА_2 від відмови пройти освідоцтво за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, а в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, а також ані в поясненнях свідків, ані в протоколі не зазначено в якому саме закладі охорони здоровя останній відмовився проходити огляд. В звязку з чим, просив провадження по справі закрити в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки доказів його вини матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що він керував транспортним засобом.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що вона є дружиною притягуваного ОСОБА_2 Того, дня ввечері вони з чоловіком поїхали до кафе «Охота». За кермом була свідок, оскільки у чоловіка було вилучено посвідчення водія. Вони припарковали автомобіль та пішли грати в більярд. Через кілька годин чоловік вийшов до автомобіля за сигаретами, разом з ним був його друг. До них підійшла патрульна поліція, почали вимагати в нього водійське посвідчення, якого в нього не було в звязку з його вилученням, чоловік автомобілем не керував. Свідком подій вона не була, оскільки весь цей час вона перебувала в кафе, про те, що сталось, їй відомо зі слів чоловіка. В кафе чоловік був відсутній більше години, свідок йому не телефонувала, оскільки вони посварились. Додому вони повернулись не разом. Як вона повернулась додому, чи то викликала таксі, чи то на автомобілі приїхала, свідок не памятає. Вже вдома пізно вночі чоловік розповів свідку, що відбулась така ситуація з працівниками патрульної поліції.

Вислухавши пояснення захисника притягуваного, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 лютого 2019 року о 00 годин 08 хвилин ОСОБА_2 по вулиці Рибалко, 56 в м. Харкові, керував автомобілем «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, порушення мови). Від огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 та в закладі охорони здоровя відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно вимог ст. 14 Закону України « Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція), огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров'я (п.6 розділу І Інструкції).

Щодо першого способу, поліцейські проводять огляд та оформлюють результати огляду лише щодо стану алкогольного сп`яніння за наявності певних умов. В усіх решта випадках має бути застосований другий спосіб (тобто огляд має бути проведений лікарем закладу охорони здоров'я).

Відповідно до п. 9 ч. ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої 09.11.2015 року № 1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Огляд у закладах охорони здоровя щодо виявлення стану спяніння проводиться лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (п.3 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 15 розділу ІІ Інструкції, за результатами огляду на стан спяніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан спяніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду (п. 16 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоровя та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову саме особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 189497 від 02 лютого 2019 року, який суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки він відповідає п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та ч. 2 ст. 266 КУпАП, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоровя, дані свідки зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 189497 від 02.02.2019 року, та переглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудної камери (body camera) працівників поліції, на якій зафіксовані події 02 лютого 2019 року під час складення даного протоколу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

З постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постанова набрала законної сили.

Дослідивши докази по справі про адміністративне правопорушення суд вважає наступне: при складанні зазначеного адміністративного матеріалу працівниками поліції не було допущено неповноту чи необєктивність в оцінюванні дій правопорушника.

Також, слід зазначити, що при складанні протоколу ОСОБА_2 розяснювались його права і обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього, а також переглянутий відеозапис.

Крім того, до адміністративного матеріалу були додані дані, що містяться на диску з відеозаписом з подіями, що були зафіксовані на нагрудні бодікамери співробітників УПП, які документували адміністративне правопорушення водія ОСОБА_2 при складанні протоколу серії ОБ № 189497 за ч. 2 ст. 130 КУпАП від 02 лютого 2019 року.

Так, з переглянутих відеозаписів вбачається, що після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2, останньому було запропоновано надати документи, що посвідчують його особу, на що останній відмовився. Після суперечок, ОСОБА_2 пояснює, що він просто сидів в машині та слухав музику (файл останні цифри 312, час 23:59 год). Після чого, інспектор патрульної поліції зауважує, що ОСОБА_2 їхав їм на зустріч та в нього не були ввімкнені задні фари та пропонує пройти та переглянути вказане відео (файл останні цифри 312, 00:59 год)., однак останній так і не захотів переглядати дане відео. Крім того, ОСОБА_2 було запропоновано інспектором в присутності понятих пройти освідоцтво на стан алкогольного спяніння (файл останні цифри 339, час 00:50 год). На відеозапису ОСОБА_2 повідомляє, що він сидів в кафе, а сама в караоке та співав, тоді коли туди прийшли працівники поліції та забрали його (файл останні цифри 339, час 00:50 год). Після чого, ОСОБА_2 повідомив інспектора, що він не відмовляється пройти освідоцтво, проте просить повідомити інспектора в звязку з чим йому це необхідно робити та після неодноразових розяснень інспектора та пропозицій пройти освідоцтво у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 лише питає навіщо (файл останні цифри 339, час 00:52 год).

З переглянутих відеозаписів вбачається, що інспектором в присутності двох свідків було запропоновано ОСОБА_2 пройти освідоцтво в порядку передбаченому ст. 266 КУпАП. Проте, на пропозицію інспектора Романів М.І. відмовився пройти освідоцтво.

Матеріали справи та переглянуті відеозаписи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_2 не було запропоновано пройти освідоцтво в передбачений законом спосіб, а тому суд приходить до висновку, що порушень вимог ст. 266 КУпАП з боку співробітників поліції не допущено.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції або свідків було необ'єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 та його захисником суду не надано.

Більш того, згідно вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного спяніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного спяніння.

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 266 КУпАП, у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Наданий до суду матеріал містить дані щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, та залишення автомобіля за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, 56. При цьому, даних щодо незгоди ОСОБА_2 з таким тимчасовим відстороненням його від керування транспортним засобом 02.02.2019 року матеріали справи не містять та до суду не надано.

Більш того, пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Як зазначено вище, протокол відносно ОСОБА_2 складено у звязку з відмовою останнього пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, обєктивна сторона якого визначена у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідальність за вчинення якого передбачена санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Даних, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, суду не надано та не спростовано зміст протоколу та зазначені вище докази, залучені органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ст. 251 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Проте, пояснення свідка ОСОБА_3 спростовуються дослідженими і перевіреними судом доказами у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_2 у вчиненому, які є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення в поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_2 зазначає, що він не винуватий, його зупинили біля машини та вимагали документи. З переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 спочатку пояснює інспекторам патрульної поліції, що він сидів в машині та слухав музику, а вже через деякий час в присутності понятих повідомляє, що він був в караоке та його вивели з кафе працівники поліції. При цьому, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснювала, що вони з чоловіком перебували в більярдній.

Крім того, доводи захисника притягуваного, що в поясненнях свідків зазначено, що останні засвідчують факт відмови ОСОБА_2 від проходження освідоцтва за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, а в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 не спростовують висновків суду, оскільки пояснення свідків викладені на бланку, не спростовують факту того, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти освідоцтво в установленому законом порядку, та лише фіксують факт саме відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені ним, належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій притягуваного та визнання його винуватості.

Невизнання ОСОБА_2 своєї вини, суд розцінює, як обрану форму захисту від уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків не містять істотних розбіжностей, а відеозапис та інші матеріали справи підтверджують фактичні обставини справи.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів про те, що у діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Необхідно зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Крім того, згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, судом вирішувалося питання про вжиття до притягуваного більш мякого покарання, а саме передача матеріалів на розгляду громадської організації або трудового колективу, або малозначність вчиненого правопорушення обмежившись усним зауваженням, однак враховуючи, що ОСОБА_2 вже двічі протягом року було зупинено за керування автомобілем в стані алкогольного спяніння та з ознаками алкогольного спяніння, останній зухвало нехтує вимогами закону, грубо порушує Правила дорожнього руху України, належних висновків для себе не зробив, та знову скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, крім того, як зазначено в протоколі останній не надав відомостей про те, що він десь працює, що позбавляє суд можливості вирішити питання про передачу матеріалів на розгляду громадської організації або трудового колективу, останній нехтує вимогами закону, порушує Правила дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також враховуючи те, що хоча на даний час своїми діями останній не завдав значної шкоди відносинам в сфері регулювання дорожнього руху, проте, як вже зазначалось вище у рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди, наявність вказаних обставин виключає, на думку суду, застосування більш мякого покарання.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що своїми діями ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, відсутність обставин, що помякшують відповідальність за адміністративне правопорушення, з метою виховання і запобігання вчиненню нових правопорушень, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами, без застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, що є достатньою мірою відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 гривні 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Суддя -