ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/578/19Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/338/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Лісної Н.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської обл. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження поновити, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Зазначає, що в судовому засіданні 15 серпня 2019 року, тобто в день винесення постанови, він присутнім не був, оскільки перебував на лікуванні, а копію постанови місцевого суду отримав рекомендованим повідомленням лише 6 вересня 2019 року.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то ОСОБА_1 вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що 2 червня 2019 року він перебував у відрядженні в місті Одеса, оскільки працює у підприємця ОСОБА_2 водієм транспортного засобу DAF XF НОМЕР_1 , згідно трудового договору №5 від 24 жовтня 2014 року. О 22: 00 годині він зробив зупинку на стоянці для того щоб відпочити, оскільки відпрацював восьмигодинний робочий день. Разом з ним їхав ще один водій ОСОБА_3 у іншому транспортному засобі, який теж працює у вказаного підприємця та який теж зупинився для відпочинку.

Того дня близько 23 години інспектор УПП в Одеській області рядовий поліції Черненко С.В. підійшов до його автомобіля, який перебував на стоянці, та перевірив документи водія, вказавши, що він нібито здійснив стоянку у неналежному місці та наказав дихнути в "Драгер", що він і зробив, оскільки був у тверезому стані.

При цьому, як зазначає апелянт, працівник поліції не проінформував його про порядок застосування спеціального технічного засобу, не надав на його вимогу свідоцтво про державну реєстрацію та повірку цього приладу.

Вказує, що на його зауваження про те, що близько години він не керує транспортним засобом і не підлягає такому огляду, працівник поліції ОСОБА_4 відповів, що навіть коли він стоїть біля свого автомобіля, він є водієм та зобов`язаний виконувати вимоги працівників поліції.

Після цього без жодних зауважень поліцейський відійшов та повернувся до свого службового автомобіля.

Зазначає, що інспектор поліції не ознайомлював його зі складеними матеріалами та не пропонував йому проїхати в медичний заклад на медичне освідчення з метою перевірки його на стан алкогольного сп`яніння; акт огляду та протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в його присутності не складався, а під час того, як він продував алкотестер "Драгер", не було ніяких свідків. Копію протоколу йому ніхто не вручав і від підписів, відповідно, він не відмовлявся, як це вказано в протоколі.

Зазначає, що про існування протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, складеного 2.06.2019 року відносно нього, йому стало відомо при отриманні повістки з Козівського районного суду.

Окрім того вказує, що листом 10 червня 2019 року ним було отримано дві постанови, складених поліцейським за ч.1 ст.122 та ч.3 ст.122 КУпАП, про які йому також нічого не було відомо.

Стверджує, що вказані вище обставини в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_3 , який в цей день перебував разом з ним в іншому транспортному засобі, однак суд необґрунтовано та безпідставно не взяв до уваги його показання, відмовивши при цьому у клопотанні захисника про виклик та допит свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , а також його захисника Лісну Н.І., які підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів і просять рішення місцевого суду скасувати із закриттям провадження у справі, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а щодо рішення місцевого суду апеляційний суд встановив таке:

так, відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі вручається не пізніш як за три дні до визначеної дати та часу судового засідання.

Як вбачається із змісту ст. 294 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Правила ст. 294 КУпАП слід розглядати як конкретні аспекти права на доступ до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні місцевого суду 15 серпня 2019 р., коли судом було прийняте остаточне рішення, присутнім не був, копію постанови отримав лише 06 вересня 2019 р., що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 06.09.19 р., долученому до справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга ним подана 12 вересня 2019 року, про що свідчить дата реєстрації скарги в Козівському районному суді Тернопільської обл. за № 4697/19-13х від 12.09.19 р., вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду пропущений ним не був.

Відповідно до частини 7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, приходжу до висновку, що судом не в повній мірі дотримано норми матеріального і процесуального права.

Так, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час, як передбачено ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення покладений на посадову особу.

При цьому суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02 червня 2019 року близько 21 год. 48 хв. в м. Одесі по вул. О. Головатого, 177 керував транспортним засобом DAF д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 0549, за результатом якого виявлено 2.22% проміле алкоголю в крові.

Своє рішення місцевий суд обгрунтував такими доказами як протокол про адміністративне правопорушення серії БД №138691 від 02 червня 2019 р., показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 та поясненнями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , долучених до матеріалів справи.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в своїх поясненнях зазначили, що 02 червня 2019 р. вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків при проходженні ОСОБА_1 медичного огляду на стан алкогольного сп"яніння, який після продуття останнім "Драгера" показав вміст алкоголю в крові 2.22 промілле.

При цьому, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, документи, що посвідчують право керування транспортними засобами, у ОСОБА_1 не вилучались, тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався і від керування транспортним засобом ОСОБА_1 не відсторонювався, що ставить під сумнів зміст складених відносно нього працівниками поліції документів, і є порушенням ст.266 КУпАП, оскільки відповідно до ч.5 цієї статті огляд на стан сп"яніння, проведений з порушенням вказаних вимог, вважається недійсним.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний судовому засіданні місцевого суду, пояснив, що 02 червня 2019 р. він разом з ОСОБА_1 приїхав на різних автомобілях до м.Одеси, загрузили товар, та зупинились для відпочинку на заправці, розташованій на вул.Отамана Головатого м. Одеси, оскільки пересуватись більш ніж вісім годин за кермом не мали права.

Коли він знаходився біля автомобіля ОСОБА_1 , до останнього підійшли працівники поліції, наказали пред"явити документи і продути "Драгер", на що ОСОБА_1 погодився, після чого вони пішли, не пред"явивши до нього будь-яких претензій. На підпис ОСОБА_1 жодних документів не давали, результати продувки "Драгера" не повідомили, про те, що на нього склали протокол про порушення ПДР, в тому числі ще й за ч.1 ст.130 КУпАП щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп"яніння, не поставили до відома. Через місяць після події від ОСОБА_1 йому стало відомо, що на нього ( ОСОБА_1 ) склали два протоколи за неправильне паркування та протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, хоча під час продуття "Драгера" ОСОБА_1 жодних свідків не було, присутні були лише він, ОСОБА_1 та працівники поліції.

Жодних копій протоколів на руки йому працівники поліції не надали.

Аналогічні пояснення надав в судовому засіданні апеляційного суду і ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив обставини, на які у своїй скарзі посилається ОСОБА_1 , заслуговують на увагу, однак місцевим судом будь-якої оцінки цим поясненням надано не було.

Місцевим судом неодноразово викликались в судове засідання зазначені свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою перевірки відповідності їхніх пояснень фактичним обставинам справи, які тим не менш в суд так і не з"явились.

Водночас, покладені в основу рішення суду про винуватість ОСОБА_1 вказані пояснення є, на думку судді апеляційного суду, сумнівними, оскільки свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що, будучи присутніми при медичному огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп"яніння в якості свідків, останній погодився з результатами цього огляду, хоча, як зазначалося вище, жодного підпису ОСОБА_1 , в тому числі і на чеку з результатами огляду алкотестера "Драгер", в матеріалах справи не міститься. При цьому ОСОБА_1 пояснював в судовому засіданні апеляційного суду, що жодних свідків при проходженні ним огляду на стан сп"яніння не було, а протоколи та інші документи, в тому числі і чек з результатами огляду алкотестера, він не підписував не тому, що не бажав, а тому, що йому їх працівники поліції не пред"являли.

Самі пояснення зазначених свідків містять виправлення, перекреслення у тексті, написані українською та російською мовами одночасно.

У зв"язку з наведеним вважаю, що місцевий суд без допиту зазначених свідків безпосередньо у судовому засіданні з метою встановлення фактичних обставин події безпідставно поклав їхні пояснення в основу свого рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року №560/751/17, зазначивши, що пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням зазначеного суддя апеляційної інстанції прийшов до висновків про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини 8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, - постанова Козівського районного суду Тернопільської обл. від 15 серпня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської обл. від 15 серпня 2019 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис