н/п 3/174/19/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря - Шарапової О.О.,

захисника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вільногірського ВП ЖвВП ГУНП в Дніпропетровській області по ч.1 ст.130 КУпАП відносно:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає по вул.Центральна (колишня Леніна), 55-В, кв.56,-

якому згідно ст.268 КУпАП розяснені його права та обовязки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 12.01.2019 року, о 14 годині 15 хвилин, в м.Вільногірську Дніпропетровської області по вул.Гагаріна,1, водій ОСОБА_2 керував належним ОСОБА_3 автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови), на вимогу працівника поліції відмовився пройти у встановленому порядку медичний огляд для встановлення стану спяніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5 ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав та пояснив, що 12 січня 2019 р. його зупинили працівники поліції на вул.Гагаріна м.Вільногірська, сказали, що його автомобіль знаходиться в розшуку, відігнали автомо біль у відділ поліції. На місці пройти медосвідування на стан спяніння за допомогою « Драгера» йому не пропонували, понятих при цьому також не було. До лікарні він їхати відмовився, оскільки із-за конфлікту, який був у нього з працівниками поліції раніше, вони його постійно зупиняють. В його присутності протокол не складався, записи та підписи в проколі не ставив. Понятих при цьому не було. Йому працівники поліції не пропонували надати письмові пояснення. Посвідчення водія у нього вилучили відразу при зупинці і не повернули. В той день алкоголь не вживав. свідок ОСОБА_4 показав, що 12.01.2019 р. був в наряді, надійшов дзвінок на 102 про те, що водій керує автомобілем «Волга» в стані алкогольного спяніння. Під час відпрацювання було встановлено цей автомобіль, гучномовником автомобіль було зупинено, підійшли до ОСОБА_2, у останнього було виявлено ознаки алкогольного спяніння, але проїхати в лікарню для освідування він відмовився в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чому останнього немає на відеозапису з нагрудних камер, пояснити не може. Потім разом з ОСОБА_2 прослідували у ВП, де склали протокол по ч.1 ст.130 КУпАП. Понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при цьому не було, пізніше зателефонував їм, вони прийшли та підписали протокол.

Свідок ОСОБА_5 показав, що в середині січня 2019 року їхав додому на своїй машині, зупинив працівник поліції, якого не знає, попросили, щоб засвідчив, що людина відмовляється їхати на освідування на стан спяніння до лікарні. Підійшов, стояли автомобілі «Волга» і «Шкода» з включеними маячками, біля них 3 працівника поліції і ОСОБА_2. В його присутності останнього спитали, чи буде він їхати до лікарні, він відповів «ні», після чого він поїхав. Через декілька годин зателефонував працівник поліції ОСОБА_4, домовилися про зустріч, працівник поліції приїхав до магазина «Теремок» за його місцем роботи, де він підписав протокол, ОСОБА_2 при цьому не було.

Вислухавши ОСОБА_2, свідків, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, порядок проведення огляду на стан спяніння визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МОЗ, МВД 09.11.2015 № 1452/735 ( далі Інгструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103 ( далі Порядок).

Так, згідно з п.п. 6,7 р. І вказаної Інструкції, огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря- фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоровя).

Проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським і оформлення його результатів регламентовано розділом ІІ вказаної Інструкції.

Так, згідно з п.1, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан спяніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п.6, огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Згідно з п.8, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 9, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно з п.п. 2,3,4,6,7 вищевказаного Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до

застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення

огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду

з його результатами, направляється поліцейським для проведення

огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж

протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно з п. 8 вищевказаного Порядку , у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох

свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у

якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від

огляду.

Виходячи з аналізу вказаних норм, право на проведення огляду водіїв на стан алкогольного спяніння мають поліцейські на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та лікарі закладів охорони здоровя.

При цьому, огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейськими проводиться в присутності двох свідків, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, лікарем, який має право на його проведення.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення

огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду

з його результатами, направляється поліцейським для проведення

огляду до відповідного закладу охорони здоров'я, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до вказаної Інструкції, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення

огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох

свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у

якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від

огляду.

Отже законодавством чітко визначено дії працівника правоохоронних органів у разі відмови порушника пройти необхідний медичний огляд та не дає іншого, альтернативного, порядку дій у такому випадку.

Разом з тим як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного спяніння, при цьому пройти огляд за допомогою технічних засобів на місці зупинки, поліцейські останньому не пропонували, запропонувавши пройти огляд у медичній установі.

Відповідно до вимог п. 8 вказаного Порядку, присутність при цьому двох свідків є обовязковою, однак ці вимоги працівником поліції дотримані не були, оскільки для встановлення даного факту був запрошений лише один понятий ОСОБА_5, інший понятий ОСОБА_6, на місці події присутній не був, що підтверджується, зокрема, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції ОСОБА_7 також у відсутності понятих, що підтвердив в судовому засіданні як останній, так і свідок ОСОБА_5, пояснивши, що даний протокол йому за місцем роботи привіз працівник поліції, де він його і підписав.

Судом вжито усіх можливих заходів до виклику в судове засідання свідка ОСОБА_6, однак останній до суду не зявився, надав заяву, згідно з якою повідомив, що не може зявився в звязку з виїздом за межі України, підтверджуючих документів не надав, на повторний виклик не прибув, а вжиття заходів процесуального примусу до свідка чинним КУпАП не передбачено, тому допит свідка ОСОБА_6 є неможливим, факт присутності останнього на місці події ОСОБА_2 заперечує, а на наданому суду відеозапису, даний свідок під час фіксування події правопорушення відсутній, тому твердження свідка ОСОБА_7 щодо знаходження цього свідка на місці події та підписання ним в послідуючому протоколу про адміністративне правопорушення, суд оцінює критично.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (субєкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Згідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, однак працівник поліції склав даний протокол у відсутності свідків, а ОСОБА_2 факт складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього та його підписання заперечує.

При таких обставинах, не можна вважати, що правопорушення, вчинене ОСОБА_2, було належним чином зафіксовано, оскільки хоча на відеозапису з нагрудних камер, який є окремим доказом по справі і не підмінює собою протокол про адміністративне правопорушення, останній відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, він не був позбавлений можливості змінити свою позицію до складення чи при складенні вказаного процесуального документу, яким за замістом вказаних норм, і здійснюється фіксація адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки працівником поліції при складенні протоколу було суттєво порушено порядок його складення - протокол складено у відсутність свідків, то даний протокол не може бути прийнято судом у якості допустимого доказу по справі, а притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності здійснено посадовою особою з грубими порушенням процесуальних норм, чим порушено право на захист останнього, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, поза розумним сумнівом, не доведена, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з правопорушника не підлягає.

Керуючись ст. ст.40-1, п.1 ст.247, ст.ст.284 , 287, 289, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 по ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія серії ВХО № 375952 на імя ОСОБА_2 - повернути останньому.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Суддя: підпис ОСОБА_8