КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:

секретаря судового засідання ? Бендюжик Ю.А.

особи, яка притягується до відповідальності ? ОСОБА_3

захисника ? ОСОБА_4

представника митниці ? Паньківа Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил ? ОСОБА_3 на постанову Солом?янського районного суду міста Києва від 14.12.2018, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у порушенні митних правил за статтею 471 МК України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.Безпосередні предмети порушення митних правил, вилучені відповідно до протоколу №0764/10000/18 від 12.11.2018, а саме: 27 купюр номіналом 100 дол. США- HF05641108C, KB18865193K, KF53020660C, KB80729345M, KB71547034M, KB54081414J, KB62520464I, KB85706173M, KA46119673A, KB90731822E, KF32340569A, HD90334115A, KB84731931M, HK90854531C, HB15251299G, KB40482305D, HB59522961I, HB48225326K, KG28632561B, KG28632560B, HB10687734J, HB72599945Q, HB66045254K, HE30224246A, HF01167623*, HF01167631*, HF01167632*, які зберігаються в касі бухгалтерії Київської міської митниці ДФС України ? конфісковано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду особа, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову Солом?янського районного суду міста Києва від 14.12.2018 змінити в частині накладеного на нього стягнення, замінивши штраф в розмірі 1700 грн. та конфіскація безпосередніх предметів порушення митних правил, які вилучені відповідно до протоколу №0764/10000/18 від 12.11.2018 на штраф в розмірі 1700 грн. Також окремо захисником ОСОБА_4 подано клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження сторона захисту вказує, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції, інформація про судове засідання також була відсутня і на сайті суду. Про прийняте за результатом розгляду рішення він дізнався 10.01.2019.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що він мав намір вивезти з собою до Польщі 50 000 $ США для поповнення статутного капіталу належної йому компанії, яка зареєстрована у Польщі, а тому заповнив митну декларацію, долучивши до неї документи на підтвердження легальності походження задекларованих коштів. Однак у зв?язку з тим, що довідку банку про легальне походження кошті митним органом прийнята не була з підстав того, що вона дійсна протягом трьох місяців, то йому було повернуто декларацію і запропоновано залишити кошти в Україні, після чого ОСОБА_3 залишив надлишкову суму своїх дружині. Прослідувавши по зеленому коридору у нього було виявлено надлишкову суму 2 700 $ США, яку як стверджує апелянт, він через хвилювання на неуважність забув передати дружині. Зазначає, що він не ухилявся від сплати мита та не підозрював про наявність надлишкових коштів, ніякої шкоди не заподіяв, конфіскація вилученої валюти бути сприятиме погіршенню матеріального становища його сім?ї і є надмірним тягарем для нього. Вважає, що суд застосував штрафу з одночасною конфіскаціє не обґрунтовано без урахування положень ст.ст.33, 34 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2018 о 13 год. 20 хв. на митному посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Київської міської митниці ДФС під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «Приліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), для проведення вибіркового митного контролю було зупинено громадянина України ОСОБА_3, який слідував до Польщі літаком авіакомпанії «WIZZ AIR» рейс W6 6269. При усному опитуванні було встановлено, що пасажир переміщує готівкові кошти у розмірі 11300 доларів США. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, де при перерахунку встановлено, що переміщував валютні цінності, а саме: 14000 (чотирнадцять тисяч) доларів США. Пропущено через митний кордон 11300 (одинадцять тисяч триста) доларів США еквівалент 9960 євро (купюри тільки номіналом 100 доларів США). Пасажир гр. України ОСОБА_3 митної декларації не заповнював, з приводу декларування валютних цінностей до інспекторів митниці не звертався, самостійно обрав форму проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор" чим засвідчив про відсутність товарів, що підлягають письмовому декларуванню, або підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження. Будь-які документи на переміщення валютних цінностей через митний кордон України у пасажира при перетині зони митного контролю були відсутні.

Своїми діями гр. України ОСОБА_3 порушив встановлений МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор", перемістив товари на які законодавством України встановлені обмеження.

Предмети правопорушення, а саме: 2 700 (дві тисячі сімсот) доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення правопорушення становить 75 307,43 гривень вилучені та передані у касу Київської міської митниці ДФС за адресою: м. Київ, бульвар В. Гавела, 8-а.

Першочергово судом вирішено клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, подане в інтересах ОСОБА_3

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в судове засідання не з?явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового засідання.

Разом з тим матеріали справи взагалі не містять ніяких доказів на підтвердження того, що суд вживав заходи для повідомляв ОСОБА_3 про судовий розгляд справи відносно нього.

Не містять матеріали справи також і доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 копії постанови, яка направлялась йому супровідним листом від 14.12.2018.

Натомість, згідно наявної відмітки на клопотанні захисника ОСОБА_4 від 11.01.2019, копію постанови отримала особа " помічник ОСОБА_6", попередньо цього ж дня ознайомившись з матеріалами справи (а.с. 32, 46). Апеляційну скаргу за підписом і від імені ОСОБА_3, подано помічником ОСОБА_6 15.01.2019, що підтверджується штамповою відміткою суду (а.с. 47-52).

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вжиття судом будь-яких заходів для сповіщення ОСОБА_3 про розгляд справи щодо нього, при тому, що апеляційну скаргу він подав в межах десятиденного строку з часу ознайомлення з текстом оскаржуваного судового рішення його захисником, зважаючи на принцип доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за даних обставин суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_3 строк на звернення з апеляційними вимогами, за клопотанням в його інтересах захисника ОСОБА_4, прийнявши подану апеляційну скаргу до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_3 та його захисника ? адвоката ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку представника митниці, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_3, з огляду на наступне.

Згідно положень ч.5 ст.529 МК України, порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Зокрема цей порядок визначений ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.486 МК України та ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини вчиненого порушення митних правил, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_3за ст.471 МК України ніким з учасників не оспорюється.

Враховуючи, що апеляційна скарга особою, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил вноситься лише в частині в частині накладеного на ОСОБА_3заходу адміністративного стягнення, то встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення правопорушень, доведеність вини ОСОБА_3 за ст.471 МК України апеляційним судом не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, доводи апеляційної скарги про необґрунтоване, як на його думку одночасне застосування до нього штрафу з конфіскаціє суд вважає безпідставними, зважаючи на слідуюче.

Згідно ч.2 ст.7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до правил ч.1 ст.466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не можуть бути застосовані інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно вимог ст.471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Санкція зазначеної норми за своєю конструкцією є абсолютно визначеною. В даному випадку конфіскація є обов'язковим додатковим видом стягнення при переміщенні через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Згідно визначення, наведеного в п.57 ч.1 ст.4 МК України, товари ? це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційнонго призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач.

П.1 Розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 27.05.2008 N 148 (далі Інструкція), який був чинним на момент виявлення правопорушення (складання протоколу) та на момент винесення судом першої інстанції свого рішення, визначено, що фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Таким чином, законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки в сумі понад 10 000 євро (в еквіваленті).

Судом доведено, а сторонами не спростовується, що ОСОБА_3 обравши в зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснив переміщення через митний кордон України без декларування готівки, сума якої перевищує встановлену п.1 Розділу 2 Інструкції межу ? 10 000 євро.

Відтак, оскільки законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 євро, до правопорушника у відповідності до санкції ст.471 МК України повинно бути застосовано штраф, як основний вид стягнення, та конфіскація безпосереднього предметуправопорушення, як обов'язковий додатковий вид стягнення.

Судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано в повному обсязі та накладено на правопорушника штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та застосовано обов'язковий додатковий вид стягнення ? конфіскацію незадекларованих грошових коштів, які останній переміщував через митний кордон України в сумі, яка перевищує дозволений ліміт ? 10 000 євро.

Крім того, суд апеляційної інстанції в даному випадку звертає увагу на наступному.

Ч.2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено, що Конвенція жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

П.33 рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії», визначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.

У відповідності до правил ч.1 ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (в даному випадку ст.471 МК України).

Оскільки санкція ст.471 МК України за своєю конструкцією не передбачає альтернативи, так як є абсолютно визначеною і щодо основного виду стягнення і щодо додаткового, то апеляційний суд приходить до висновку щодо суд першої інстанції вірно застосував до ОСОБА_3 закон, який передбачає відповідальність за порушення митних правил, яке ставиться в вину останньому ? штраф одночасно з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення.

З огляду на вказане, доводи апелянта щодо неумисного характеру його дій, відсутності заподіяної шкоди, а також погіршення матеріального становища його сім?ї через надмірним тягар при застосуванні до нього конфіскації ? не можуть вважатись такими, які спростовують імперативну вимогу закону щодо необхідності застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу у точній відповідності з законом, як це визначено ч.3 ст.7 КУпАП.

Також суд не буре до уваги долучені до апеляційної скарги копію митної декларації та банківську довідку від 24.01.2014 №114-9682254, оскільки дана митна декларація не була прийнята до митного оформлення через прострочення вищевказаної банківської довідки, що також не спростовувалось стороною захисту в ході здійснення апеляційного провадження.

З урахуванням викладеного вважаю, що всі обставини справи судом першої інстанції були досліджені всебічно, повно та об'єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та зміни постанови - суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом?янського районного суду міста Києва від 14.12.2018 ? задовольнити, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Солом?янського районного суду міста Києва від 14.12.2018, якою ОСОБА_3 визнано винним за ст.471 МК України з накладенням адміністративного стягнення ? залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М.Ігнатов

Справа № 33/824/916/2019

Категорія: ст.471 МК

Суддя у першій інстанції - Букіна О.М.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.