Справа №431/1077/19
Номер провадження 3/431/103/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Суддя Старобільського районного суду Луганської області Олійник С.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07.02.2019 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, посилався, що не здійснює господарську діяльність з перевезення пасажирів. В день складання протоколу не перевозив пасажирів.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов'язаний з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП законодавцем встановлена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Поняття підприємницької діяльності визначається у ч.1 ст.42 ГК України, як вид господарської діяльності, тобто самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не працює, він як фізична особа-підприємець не зареєстрований.

До протоколу долучені копії ліцензії про надання послуг з перевезення автомобілів і вантажів від 16.02.2010 року № 509745 та ліцензійної картки, копії посвідчення водія реєстраційного документу на транспортний засіб, паспорта громадянина України, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та інформацію про припинення діяльності фізичної особи підприємця 10.02.2015 року, фото-таблиця з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Натомість, надані суду та досліджені під час судового розгляду письмові докази у їх сукупності не свідчать про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме систематично надавав чи взагалі надавав послуги «таксі» з перевезення пасажирів на автотранспортному засобі, тобто надавав послуги вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення №0006461 від 07 лютого 2019 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, він проваджував господарську діяльність в режимі таксі без реєстрації, як субєкт господарювання. Однак, з наведених у протоколі пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що він відмовився від підпису та надання пояснень.

В судовому засіданні заперечував факт здійснення перевезень пасажирів з отриманням від них оплати, а ліхтар «таксі» стояв на даху автомобіля у рекламних цілях.

Між тим, посадовими особами, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП, не спростовані ці покази ОСОБА_1, не зібрано та суду не надано переконливих доказів, які б підтверджували здійснення останнім систематичної господарської діяльності з надання послуг «таксі» по перевезенню пасажирів, не зясовано кому конкретно, коли саме та за яку плату ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення. Самі матеріали справи свідчать про те, що на момент складання протоколу пасажири в салоні автомобілю ОСОБА_1 були відсутні. Свідки, які зазначені, але не допитані щодо самого факту правопорушення, а лише свої підписом підтвердили факт відмови від підпису протоколу ОСОБА_1 Особи, яким ОСОБА_1 ніби надавав послуги таксі, не встановлені. Само по собі знаходження на автомобілі знаку «таксі» не є доказом здійснення ним відповідної господарської діяльності.

Отже, посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на порушення ОСОБА_1норм закону, що регулюють заняття господарською діяльністю, а саме положень ст.ст.19, 58 Господарського кодексу України, є безпідставним та бездоказовим.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_2 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Матеріали адміністративного правопорушення не містять доказів того, що ОСОБА_1 є підприємцем та отримував дохід від здійснення підприємницької діяльності, що виключає здійснення ним господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єктом господарювання.

Таким чином, суддя, перевіривши обставини, вважає, що ОСОБА_1 не є субєктом адміністративного правопорушення і не вбачає у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 164, 247, 283-284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв'язку з відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області в десятиденний строк з дня винесення.

Суддя Олійник С.В.