П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілої Скрицько го А. К.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сто сімдесят гривень.

Відповідно до постанови, 28 березня 2019 близько 09 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_3 та її сестри ОСОБА_4 , тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме: бив ОСОБА_3 та штовхав її, також штовхав ОСОБА_4 , при цьому висловлювався нецензурною лайкою та погрожував вбивством, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2019 року скасувати, провадження щодо нього закрити.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що протокол відносно нього був складений на підставі заяви його дружини, яка надала працівникам поліції неправдиві показання.

Щодо обставин конфлікту, то апелянт пояснює, що 28 березня 2019 року близько 09 год. 00 хв. до кухні, де він снідав із дочкою, зайшла його дружина та почала з`ясовувати стосунки відносно розлучення та поділу майна. Після чого, вона почала його ображати, скинула на підлогу їжу зі столу, розбила кружку та почала наносити йому удари кухонною дошкою по тілу. Апелянт зазначає, що він намагався уникнути ударів, але це її ще більше злило, після чого вона почала голосно кричати та кликати на допомогу свою сестру. Коли він забрав у неї кухонну дошку, вона схопила його за шию та футболку, яку порвала. Після цього він пішов до своєї кімнати та викликав поліцію, повідомивши про домашнє насильство відносно нього збоку його дружини та її сестри. Коли приїхали працівники поліції, то апелянт звернув увагу, що у них було упереджене ставлення до нього, оскільки його відразу звинуватили у вчиненні домашнього насильства. Після надання письмових пояснень поліцейським, ОСОБА_1 через погане самопочуття поїхав до травмпункту, де після огляду у нього діагностувати садна, підшкірні гематоми обох передпліч, забій м`якої тканини голови. Повернувшись додому близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_1 побачив, як працівники поліції вилучали його мисливську зброю. В подальшому ОСОБА_1 наполіг щоб протокол склали також відносно його дружини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що працівниками поліції під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення йому не були роз`яснені його права та не надано можливості підписати протокол та надати у ньому свої поясненя по суті правопорушення. При цьому, відміток про відмову від підпису у протоколі не міститься. Також у протоколі не вказано адрес понятих.

Крім того апелянт зазначає, що судом першої інстанції були порушені його права, які полягали у відмові у задоволенні клопотань про виклик свідків, витребовування відеозапису події та інформації щодо повідомлень, які надходили на телефонний номер 102 , а також у прослуховуванні аудіо запису конфлікту, який мав місце 28.03.2019.

На думку апелянта, суд розглянув справу поверхнево та не всебічно, не звертав уваги на його доводи та заперечення.

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що показання свідка ОСОБА_5 ґрунтуються на словах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки він не був безпосереднім свідком події.

Також суд першої інстанції відмовив у долученні до матеріалів справи висновку спеціаліста судово-медичної експертизи №30 від 29.03.2019, в якому зазначено, що у ОСОБА_3 виявлений струс головного мозку, в лівій ділянці за лівим вухом забійна рана в стадії кірочки, гематома лівої поверхні правої долоні, та мотивував свою відмову тим, що у разі долучення висновку, справу про адміністративне правопорушення необхідно буде закрити та розглядати викладені обставини, як кримінальне правопорушення.

Таким чином підсумовує апелянт, суд першої інстанції під час винесення постанови грубо порушив норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи відповідно до п 7 установи Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративне правопорушення» від 24 червня 1988 №6.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника Скрицького А.К. в інтересах потерпілої ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, відповідно до матеріалів провадження, 28 березня 2019 року уповноваженою на те особою Національної поліції стосовно ОСОБА_1 був складений протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поліцейським не роз`яснені його права, не надано можливості написати в ньому пояснення та підписати сам протокол. В той же час, апелянт вказує на те, що в ньому є прізвища двох понятих, а саме ОСОБА_6 , якого він ніколи не бачив, та ОСОБА_5 , який не був присутнім під час складання протоколу.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження.

За приписами ст. 247 КУпАП передбачено дев`ять обставин, які виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

В той же час апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо підстав для закриття провадження. Також в ній відсутнє обґрунтування того, як допущені, на думку апелянта, помилки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення вплинули на законність прийнятого судом рішення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП процесуальним джерелом доказів у справах про адміністративне правопорушення є протокол, який за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Але, за загальним правилом жоден доказ не має наперед встановленої сили і оцінюється в сукупності з іншими доказами.

На думку апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення від 28 березня 2019 року відповідає положенням ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому окрім даних про дату і місце його складання, прізвища, ім`я, по батькові уповноваженої особи, яка склала протокол, відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказано час, місце вчинення правопорушення, його суть та закон про адміністративну відповідальність.

Відповідно до приписів цієї норми закону в протоколі повинні бути зазначені прізвища, адреси свідків, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її підпис.

У разі відмови особи, яка притягається до відповідальності від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення від 28 березня 2019 року, в ньому відсутні дані про свідків. Дану обставину не можна розцінювати порушенням, оскільки законом передбачено, що такі дані мають бути тоді, коли свідки є.

В протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 , але це пояснюється тим, що він відмовився від підпису, про що засвідчили ОСОБА_6 і ОСОБА_5 .

Отже, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам закону. Та обставина, що в ньому не зазначені дані про потерпілих і свідків, не може бути безумовною підставою для визнання його як недопустимого доказу, оскільки дані і пояснення потерпілих і свідків викладені окремо в письмових поясненнях, доданих до протоколу.

Апелянт зазначає, що вищевказані поняті не були присутніми при складання протоколу про адміністративне правопорушення. Такі доводи ОСОБА_1 є непереконливими та суперечливими. Апелянт заявляє, що про те, що після того, як приїхав екіпаж патрульної поліції і ним були написані письмові пояснення він поїхав до медичного закладу на освідування, протокол в його присутності не складався, він йому не вручався і від підпису він не відмовлявся. В той же час він заявляє, що понятих при складанні протоколу не було.

Доводи апелянта спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що ОСОБА_1 в його та свідка ОСОБА_6 присутності відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апелянта викликався поліцейський ОСОБА_7 , проте він до суду не з`явився. В той же час свідок ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції дав детальні та послідовні показання щодо подій, які відбулися в будинку подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Свідок показав, що під час складання протоколу про домашнє насильство ОСОБА_1 був присутній, йому було запропоновано підписати протокол, проте останній відмовився. При цьому був присутнім ще один свідок, будинок якого поряд. Після цього ОСОБА_1 поїхав до лікарні, а коли приїхав, то складався ще один протокол про вилучення зброї.

Отже, за результатами допиту свідка ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції з`ясовані ті обставини, які суд хотів з`ясувати шляхом допиту свідка ОСОБА_7 , відтак в допиті останнього відпала необхідність.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , як доказ на підтвердження його доводів, наданий диск з відеозаписом, на якому відсутній свідок ОСОБА_6

Проте досліджена судом інформація, яка міститься на диску жодним чином не спростовує і не підтверджує доводи апелянта, оскільки вона стосується події, коли поліцейськими вилучалася зброя, а як пояснив сам ОСОБА_1 це було тоді, коли він приїхав з медичного закладу, де проходив освідування. В той же час цей доказ підтверджує правдивість показань ОСОБА_5 стосовно хронології подій, які відбувалися за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Крім того, за загальним правилом належними є докази, які прямо, чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 , безпосереднім свідком конфлікту між ОСОБА_1 та потерпілими він не був. Перебуваючи в дворі домоволодіння він почув крик ОСОБА_8 Зайшовши в будинок, від останньої він дізнався, що ОСОБА_1 її вдарив і в неї струс головного мозку, в потерпілої ОСОБА_4 він бачив розбиті окуляри. Також він бачив ОСОБА_1 , який піднімався на другий поверх з кухонною дощечкою.

Показання даного свідка узгоджуються як з письмовими поясненнями потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які вони дали безпосередньо після вчиненого правопорушення так і показаннями ОСОБА_3 під час розгляду провадження в суді першої інстанції, відповідно до яких потерпілі показали, що 28 березня 2019 року, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 бив свою дружину ОСОБА_3 та штовхав її, також штовхав її сестру ОСОБА_4 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував вбивством.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, судом вірно зроблений висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні домашнього насильства та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілих.

Доводи апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_3 також вчиняла стосовного нього протиправні дії не спростовують висновок суду про винуватість, оскільки не доведено, що ОСОБА_10 перебував у стані, який виключає адміністративну відповідальність. В даному провадженні судом вирішуються питання лише стосовно ОСОБА_9 в межах висунутого йому обвинувачення, тому оцінку діям інших осіб в даному провадженні суд давати не може.

Також непереконливими є доводи апелянта про те, що поліцейські, які прибули на виклик були упередженими до нього.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційному суді не встановлено, що поліцейськими було штучно створено докази для безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо їх дій стосовно вилучення зброї, то вони можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому законом, оскільки предметом перегляду судом апеляційної інстанції є законність рішення про визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає таке рішення законним, обгрунтованим і вмотивованим, відтак підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун