Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/594/19
Провадження № 3/499/368/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.10.2019 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., прокурора Коваля Р.Г., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області матеріали, які надійшли від департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Білка Іванівського району Одеської області, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , наразі працюючого поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.01.2009 року Іванівським РВ ГУДМС України в Одеській області за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Так, згідно протоколу №48/2019 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 18.07.2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи з 18.06.2018 року по 02.07.2018 року на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського роти №2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області ДПП ПН України, маючи спеціальне звання рядовий поліції та спеціальний жетон з індивідуальним номером, перед звільнення зі служби в поліції та припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, несвоєчасно подав електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями з 01.01.2018 року по 02.07.2018 року, чим порушив вимоги, передбачені ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Так, будучи звільненим від проходження служби в органах Національної поліції 02.07.2018 року за ініціативою роботодавця, ОСОБА_1 на виконання положень пункту 5 розділу 2 Порядку формування, введення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року №3 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №959/29089) повинен був подати декларацію перед звільнення не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення служби в поліції, тобто не пізніше 30.07.2019 року, разом з тим в порушення даної норми подав декларацію перед звільнення лише 15.08.2019 року.

У судовому засіданні прокурор вважав за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчинення корупційного правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, оскільки матеріалами справи повністю підтверджується наявність в його діях події та складу адміністративного корупційного правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки після звільнення з органів поліції він знав про необхідність подання декларації, однак вважав що таку декларацію необхідно подати у строк до першого квітня наступного року, також вказав, що після звільнення не мав технічної можливості подачі декларації, оскільки працював у муніципальній варті та перебував на охороні полів з кавунами, де був відсутній доступ до мережі Інтернет та була відсутня відповідна техніка. Також показав суду, що під час складання протоколу йому пояснили, що за вчинене ним правопорушення у виді несвоєчасної подачі декларації, жодних негативних наслідків для нього не настане та він обмежиться усним зауваженням, разом з тим, після надходження проколу до суду, йому стало відомо про наслідки розгляду таких справ та визнання осіб винними, у зв`язку з чим він спочатку легковажно поставився до даного питання, а вже потім користуючись послугами адвоката, зрозумів, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Судом, дослідивши матеріали справи, були встановлено наступне.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія вказаного Закону, є поліцейські.

Відповідно до копії витягу з наказу №569 о/с від 15.06.2018 року, ОСОБА_1 з 18.05.2018 року було призначено новоприйнятим поліцейським роти №2 батальйону №2 в управлінні патрульної поліції в Одеській області, установлено оклад, присвоєно спеціальне звання рядового поліції та закріплено спеціальний жетон з індивідуальним знаком.

Відповідно до копії витягу з наказу №636 о/с від 26.06.2018 року, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 ЗУ «Про національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено з органів поліції з 02.07.2018 року.

Відповідно до копії розписки ОСОБА_1 від 02.07.2018 року надану при звільнені, останній вказав, що на момент звільнення у відпустці чи на лікарняному не перебуває, претензій до звільнення не має, також ознайомлений про необхідність подання електронної декларації про свій майновий стан у відповідності до ЗУ «Про запобігання корупції».

Також в день звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчить його підпис в «Рекомендаціях для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до наданої інформації з Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подав декларацію перед звільненням 15.08.2019 року, що також підтверджується витягом послідовності дій при заповненні декларації та копією самої декларації.

Відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_1 , які були відібрані у нього під час складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, останній зазначив, що подав декларацію перед звільненням несвоєчасно, у зв`язку з тим, що не знав в які строки її необхідно подавати.

Відповідно до наданого витягу з системи АРМОР, ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Також у судовому засіданні було досліджено надані ОСОБА_1 документів, а саме довідку, видану КУ «Муніципальна варта» Одеської міської ради, відповідно до якої, ОСОБА_1 працюючи на іспитовому строку в КУ «Муніципальна варта» в період з 16.07.2018 року по 20.08.2018 року був направлений 23.07.2018 року у відрядження для охорони поля баштану в с. Бурдовка Роздільнянського району Одеської області, термін відрядження з 23.07.2018 року по 14.08.2019 рік. У своєму клопотанні також на підтвердження того, що під час виконання даних робіт у нього був відсутній доступ до мережі Інтернет, ОСОБА_1 надав до суду письмові покази свідка ОСОБА_2 , який зазначив, що про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення був повідомлений, та вказав, що дійсно з 23.07.2018 року по 14.08.2018 року перебував на охороні баштану в с. Бурдовка разом з ОСОБА_1 , вони проживали в металевій пересувній конструкції, були забезпеченні всім необхідним, однак доступу до мережі Інтернет не мали.

Так, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з наданих пояснень ОСОБА_1 він вчасно не подав декларацію перед звільненням, оскільки по-перше не був обізнаний щодо терміну її подання, а також в період з 23.07.2018 року по 14.08.2018 року не мав технічної можливості її подати.

Частиною 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений 02.07.2018 року за ініціативою роботодавця, а саме на підставі пункту 5 частини 1 статті 77 ЗУ «Про національну поліцію», тобто через службову невідповідність, отже виходячи з вищевказаного Порядку, ОСОБА_1 повинен був подати декларацію особи уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності у строк до 30.07.2018 року.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або з необережності) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 11 КУпАП адміністративне правопорушення визначається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Не заперечуючи обставину, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд не може погодитись із наявністю у даному випадку, суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст.172-6 КУпАП не є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання декларації, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу.

Конструктивною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Хоча в протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 зазначено, що під час перевірки не встановлено будь-яких підстав та причин, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, до 00 год. 00 хв. 31.07.2019, однак в матеріалах справи відсутні докази проведення такої перевірки.

Разом з тим, відповідно до наданих матеріалів, вбачається, що по-перше ОСОБА_1 при звільненні дійсно був повідомлений про необхідність подачі декларації відповідно до вимог п.2 статті 45 ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно падання декларації та був повідомлений про те, що декларація при припиненні служби в поліції подається не пізніше дня такого припинення, а декларацію після припинення служби в поліції до 01 квітня наступного за завітним роком.

Отже, фактично ОСОБА_1 не був обізнаний при звільнення про порядок подачі декларації відповідно до Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089.

Незнання законів не звільняє особу від відповідальності, проте рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.03.2016 року, яким був затверджений порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є підзаконним нормативно правовим актом, на даний час нормативна база України налічує 98605 нормативно-правових актів, зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів. (відомості з офіційного сайту МЮ України).

Жодна особа за своїми розумовими здібностями не здатна знати такий обсяг інформації, отже суд прийшов до висновку, що будучи в прямому сенсі не проінформованим органом, який звільняє особу про тип подання необхідної декларації та строки її подання, ОСОБА_1 добросовісно помилявся, вважаючи, що декларацію йому необхідно подати після припинення діяльності до 01 квітня наступного за звітним року.

По-друге, з наданих у судовому засіданні ОСОБА_1 документів, вбачається, що дійсно з 23.07.2018 року по 14.08.2019 року у нього була відсутня технічна можливість подання такої декларації, у зв`язку з виконанням робіт пов`язаних з охороною у польовій місцевості.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, вказана інформація не спростована при перевірці обставин та складанні протоколу, подав декларацію через невеликий термін, а саме - подав вказану декларацію на 12 днів пізніше передбаченого строку, суд вважає, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію у зв`язку з необізнаністю порядку та строків її подання, тобто добросовісно помилявся, а також в період з 23.07.2018 року по 14.08.2018 року мав об`єктивні причини, що унеможливлювали своєчасне подання ним декларації, зокрема: відсутність доступу до мережі Інтернет та відповідної техніки.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Тому, суд вважає за необхідне, окрім вищевказано, звернути увагу на ту обстаивну, , що рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року про затвердження «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, де зазначено, що декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення, на думку суду носить рекомендаційний характер та не містить нових правових норм та не може трактувати положення ЗУ «Про запобігання корупції»

Отже, Національне агентство з питань запобігання корупції прийняло нормативно-правовий акт, який встановлює нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України "Про запобігання корупції", зокрема, і щодо визначення терміну подання декларації згідно з ч.2 ст. 45 цього Закону, який визначення такого строку не містить, а тому оскільки Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.172-6, 283-285 КупАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови проголошено 04.10.2019 року о 14 годині 00 хвилин.

Суддя:І. В. Погорєлов