Номер провадження: 33/813/797/19
Номер справи місцевого суду: 521/6871/19
Головуючий у першій інстанції Корой В. Д.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М., при секретарі Півнєві Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про порушення митних правил №0678/50000/19, 14.03.2019р. о 21.20 год. в оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса», в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, проходив митний контроль громадянин України ОСОБА_1 , який прибув до України літаком «В-738» б/н TCJHT, авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №467 сполученням «Стамбул - Одеса».

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю - «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим, шляхом вчинення дій, заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після проходження ОСОБА_1 зони митного контролю «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_1 надав наявну при ньому готівку, іноземну валюту в розмірі 15 495 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки останній формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор» та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 15 495 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору». Таким діями ОСОБА_1 порушив митні правила, за що передбачена відповідальність за ст. 471 МК України (а. с. 2-6).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень. Вилучені 4 200 доларів США - повернуто ОСОБА_1 Також стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 гривень (а. с. 42-44).

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року, представник Одеської митниці ДФС подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні ним порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1 700 гривень та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - валюти у кількості 4 200 доларів США.

В апеляційній скарзі представник Одеської митниці ДФС зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Також зазначено, що в суду першої інстанції не було законних підстав для незастосування конфіскації валюти в сумі 4 200 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію обмежених для переміщення через митний кордон України товарів у разі їх переміщення спрощеним порядком «зеленим коридором» (а. с. 46-50).

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, представник Одеської митниці ДФС в судове засідання, призначене на 08 жовтня 2019 року не з`явився. 25 червня 2019 року в судовому засідання представник Одеської митниці ДФС - Ковташ Д.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання також не з`явився, 23 вересня 2019 року подав пояснення та просив апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС відхилити, постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Згідно вимог ч. 5 ст. 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та представника Одеської митниці ДФС.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно законодавства України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_1 було вчинено порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 486, 489 МК України належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме протоколом про порушення митних правил №0678/50000/19 від 14.03.2019р., доповідною запискою старшого державного митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС Крохмаль О.В., письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він визнав свою вину.

Таким чином, висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України є законним, обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, крім того не оспорюється жодним з учасників справи.

Доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС щодо незаконного не призначення додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - валюти у кількості 4 200 доларів США, є необґрунтованими, за наступних підстав.

Згідно вимог ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 471 МК України, адміністративна відповідальність настає в разі порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України відносно ОСОБА_1 та накладені на нього адміністративного стягнення, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень, без конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не завдав державі жодного збитку, а декларування необхідної суми коштів є виконання формальних вимог законодавства, яке не тягне за собою жодних негативних наслідків, оскільки всі наявні у суб`єкта грошові кошти безперешкодно були б переміщені ним через митний кордон України після їх декларування. Також, сума яку митний орган вимагає конфіскувати є для ОСОБА_1 значною, оскільки отримана у якості заробітної плати, яку він заробив в установленому законом порядку своїм трудом і яка є єдиним джерелом доходу. ОСОБА_1 не мав на меті умисно приховати готівку, що перевищувала 10 000 євро оскільки на усну вимогу працівника митниці самостійно повідомив про наявні у нього 15 495 доларів США.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти РФ» зазначено, що держави мають законний інтерес, а також обов`язок на підставі різних міжнародних договорів, вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога до декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, що перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Вищевикладені обставини, а також практика Європейського суду з прав людини вказує, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, є непропорційним, оскільки конфіскації заробітної плати в сумі 4 200 доларів США, покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За таких обставин, враховуючи дані про особу порушника, природу походження грошових коштів (заробітна плата), враховуючи практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», буде сприяти погіршенню матеріального становища та не сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, крім того буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП України, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 530 МК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький