Справа № 495/7868/19
Номер провадження 3/495/1765/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, який займає посаду лісничого Старокозацького лісництва ДП «Саратське лісове господарство», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

28.08.2019 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли матеріали від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, який займає посаду лісничого Старокозацького лісництва ДП «Саратське лісове господарство», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 21.08.2019 року старшим оперуповноваженим відділу протидії злочинам у бюджетній сфері Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, старшим лейтенантом поліції Герасименком Д.С. складений протокол № 693 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У протоколі № 693 від 21.08.2019 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», тим саме вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно із вимогами ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді лісничого Старокозацького лісництва ДП «Саратське лісове господарство», несвоєчасно, без поважних причин, подав 09.04.2019 року о 10 год. 58 хв. декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, являючись суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, що повинен та зобов`язаний був зробити у період з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Кузьменко М.Б., вину ОСОБА_1 не визнали та просили суд винести постанову про закриття провадження в даній справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а строки притягнення до адміністративної відповідальності сплинули.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, тому що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

Так, на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону №1700-VII, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права згідно з вимогами частини другої статті 49 Закону №1700-VII зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-VII.

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічного та арифметичного контролю належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції»).

За таких обставин факт наявності правопорушення повинно встановити саме НАЗК. Недотримання вказаних вимог при притягненні до адміністративної відповідальності є виходом за межі власних повноважень.

Вказана позиція Верховного суду України викладена у постанові 11.04.2018 року у справі № 814/886/17 (скасовано наказ Генерального прокурора України в частині притягнення прокурорського працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог фінансового контролю).

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Слід зазначити, що згідно із п.4 розділу 1 «Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України», затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 81 покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п. 1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі за текстом Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 року № 56, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно із п.п. 2-5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Вказана позиція викладена у постанові Апеляційного суду Одеської області від 15.08.2017 року по справі № 522/9502/17.

Наявність листа голови НАЗК, в якому міститься аналіз Закону 1700-VII про наявність таких повноважень у посадових осіб Національної поліції, не може бути сприйнятий судом при вирішені справи, позаяк до повноважень Національного агентства, відповідно до п. 15 частини першої статті 11 Закону 1700-VII, належить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства виключно з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

У протоколі № 693 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 21.08.2019 року визначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги частини 1 статті 45 Закону № 1700-VII, а саме несвоєчасно із пропуском дев`яти днів подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Між тим на думку суду, в діянні ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП.

Так, правопорушення, передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вказана позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 (пп.3 п.2 Листа).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Відповідно до статті 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, особа, що склала протокол мала отримати докази того, що він усвідомлював суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання. При цьому перевіркою необхідно встановити обставини, за яких особа несвоєчасно вчинила ті дії, які вона мала обов`язок вчинити.

В той же час, ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію, у зв`язку із поганим станом здоров`я (про що ним повідомлення під час дачі пояснення), поломкою, у зв`язку із чим за місцем його проживання був відсутній Інтернет, відсутністю Інтернету за місцем роботи та у зв`язку із необізнаністю з цього питання.

Так, з 22.01.2019 року по 01.08.2019 року у абонента ОСОБА_1 не працював Інтернет у зв`язку із крадіжкою кабелю (довідка Одеської філії ПАТ Укртелеком в м. Білгород-Дністровський) від 23.09.2019 року.

В Старокозацькому лісництві, де працює ОСОБА_1 , мережа Інтернет відсутня з 01.01.2017 року (довідка ДП «Саратське лісове господарство» від 24.09.2019 року № 161).

У зв`язку із відсутністю наказу по підприємству про осіб, які повинні подати декларацію за 2018 рік (за минулі роки таки накази видавалися та доводилися до працівників) ОСОБА_1 не було достовірно відомо про необхідність ним подання такої декларації.

У зв`язку із реорганізацією Держлісагенства, яка триває з 2016 року, позбавлення ОСОБА_1 , як лісничого, низки повноважень, він взагалі вважав, що обов`язок подачі декларації на нього вже не розповсюджується.

За таких обставин, декларація була подана ним «на всяк випадок» після отримання нагоди (перебування в управлінні підприємства в смт. Сараті, де наявна Інтернет мережа). При цьому майновий стан ОСОБА_1 у порівнянні з 2017 роком не змінювався, а відтак будь-яких причин його приховувати в нього не було.

Матеріали справи містять Попередження про встановлені Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», який втратив чинність 01.09.2016 року обмеження під час прийому на посаду, якими обґрунтовується обізнаність ОСОБА_1

Поряд з цим, вказаний документ не може бути належним доказом у справі, позаяк не стосується спірних правовідносин.

Викладені обставини свідчать про відсутність в ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП і, відповідно, про відсутність в його діянні складу адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості є обов`язковим для будь-яких суб`єктів владних повноважень (справа «Аллене де Рібемон проти Франції»).

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ч.1 ст.172-6, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 495/7868/19 за матеріалами Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянином України, який займає посаду лісничого Старокозацького лісництва ДП «Саратське лісове господарство», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Мишко