Номер провадження: 33/813/1465/19
Номер справи місцевого суду: 519/645/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Воронової Є.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2019 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №508 від 20 червня 2019 року, складеного оперуповноваженим управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Мироновим М.М. вбачається, що ОСОБА_1 , яку, згідно додатку №5 до рішення Одеської обласної ради № 417-VII від 16 червня 2017 року затверджено присяжною Южного міського суду, та на яку поширюється дія Закону, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону, п.1 рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 « Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та пп. 2 ч.5 Розділу ІІ Порядку формувань, ведення та оприлюднення (надання) інформації реєстру, затвердженого рішенням НАЗК № 3 від 10.06.2016 року, несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію 03.05.2019 року, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень, стягнуто в дохід держави судовий збір 384, 20 грн.

16 вересня 2019 року, не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не погоджується з визнанням її винною у вчинені вказаного правопорушення, та вважає, що в ході судового розгляду не встановлено належними та допустимими доказами наявність її вини у скоєні адміністративного правопорушення.

Адже ОСОБА_1 неодноразово здійснювала спроби подати відповідну декларацію протягом 2018 та 2019 року. Однак, через перешкоди з боку електронної системи подання таких декларацій, порушення порядку функціонування електронного ключа, відповідна декларація не могла бути подана. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до систем підтримки роботи електронного сайту. Також ОСОБА_1 посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї складено неповноважним органом, оскільки посадові особи ДЗЕ НП України мають право складати протокол про корупційне правопорушення лише після отримання письмового повідомлення НАЗК.

Посилаючись на вказані доводи, ОСОБА_1 просить постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки 30.08.2019 року вона була присутня в судовому засіданні, проте судом було проголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст оскаржуваного судового рішення до теперішнього часу не виданий судом, що підтверджується матеріалами справи з відсутністю відмітки про вручення, копією заяв про його видачу від 09.09.2019 року та від 16.09.2019 року, доказами посвідчень про відрядження, а також відомостями, що на офіційному сайті єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване судове рішення оприлюднено лише 11.09.2019 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 наполягала на задоволенні апеляційної скарги, просила суд її задовольнити.

Прокурор Тарасюк Ю.М. в судовому засіданні просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 року залишити без змін.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 30 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні, їй було проголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного судового рішення, проте доказів отримання ОСОБА_1 копії повного тексту судового рішення матеріали справи не містять.

Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 судом направлено не було, заяви про її видачу від 09.09.2019 року та від 16.09.2019 року судом першої інстанції виконані не були, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , прокурора Тарасюк Ю.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Судом встановлено, що згідно додатку № 5 до рішення Одеської обласної ради № 417-VII від 16 червня 2017 року ОСОБА_1 затверджено присяжною Южного міського суду, на неї поширюється дія Закону «Про запобігання корупції».

Проте ОСОБА_1 будучи обізнана щодо обов`язку, термінів, порядку і способу подачі такої декларації (типу- щорічна), в порушення частини першої ст.45, у визначений Законом термін і спосіб до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2018 року не подала свою щорічну електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, а подала її лише 03.05.2019 року об 15 годині 26 хвилин, що встановлено відповідно до Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, відповідно до якого встановлено дату і час фактичної подачі декларації ОСОБА_1 відповідним рапортом та скрін-шотом з офіційної інтернет-сторінки Реєстру.

Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання та оголошення протоколу за участі особи - ОСОБА_1 , а саме 20.06.2019 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік. Належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, ОСОБА_1 до апеляційного суду не надано та матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне, без поважної причини, подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб`єктом правопорушень за цією статтею є особи, які відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема державні службовці.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи, зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї складено неповноважним органом, оскільки посадові особи ДЗЕ НП України мають право складати протокол про корупційне правопорушення лише після отримання письмового повідомлення НАЗК є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять копію листа ДЗЕ НП України №6517/39/04-2017, спрямованого на адресу Голови НАЗК Корчак Н.М. про надання роз`яснень щодо повноваження складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією у разі встановлення порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» та відповідь НАЗК на цей лист, №95-17/173/5/17, з якого вбачається, що органи Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724-1729 КУпАП та збирати необхідні докази, які підтверджують факти їх вчинення (а.с.42-44, 46-48).

Враховуючи встановлене, суд з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, всупереч доводів апеляційної скарги, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов