Справа № 755/6552/18 Головуючий у суді І інстанції Метелешко О.В.
Провадження № 33/824/3079/2019 Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

15 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 , 21.04.2018 року о 00 годині 20 хвилин, у м. Києві по пр-ту Броварському, 29/5, керував автомобілем «ВАЗ 2121», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода; запах алкоголю з порожнини рота; нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 20 400 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено вимоги процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що виклад фактичних обставин в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього не відображає диспозицію ч. 2 ст. 130 КУпАП. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі досліджених в суді доказів, зокрема, постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року, однак, за вчинення якого саме правопорушення, передбаченого частиною першої цієї статті його було притягнуто раніше до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції у своїй постанові не зазначив. ОСОБА_1 вказує, що наявна в матеріалах справи про адміністративне правопорушення копія постанови щодо нього належним чином не оформлена, у зв`язку з чим, вона не може бути допустимим доказом та не зрозуміло, яким чином вказана постанова була отримана працівниками поліції. Апелянт зазначає, що всупереч вимогам ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього не зазначено повністю посади особи, яка склала цей протокол, серію та номер посвідчення водія або серію та номер документа, що посвідчує його особу та адресу двох свідків, прізвища яких виконані іншим почерком, ніж самий зміст протоколу, це ж стосується й зазначення ч. 2 ст. 130 КУпАП, з чого апелянт приходить до висновку про те, що вказані дані були зазначені після його ознайомлення з протоколом. До того ж, один із примірників протоколу йому під розписку не вручався. Апелянт вказує, що його було позбавлено можливості надати пояснення та зауваження до протоколу. Пояснення свідків викладено спільно та у бланкетній формі, що, на переконання апелянта, свідчить про порушення процедури їх відібрання та зазначена в протоколі адреса не відповідає тій, яка вказана в поясненнях свідків, і вони не були викликані до суду першої інстанції для надання пояснень, так само як і інспектор, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення. Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять достовірних відомостей направлення йому судової повістки, а адреса, на яку йому направлялися повідомлення, не відповідає його дійсній адресі проживання, у зв`язку з чим, він не був повідомлений про судове засідання та не міг скористатися гарантованими йому правами, і справа не повинна була розглядатися без його участі, оскільки у суду були відсутні належні докази його повідомлення, а протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не може бути використаний як підтвердження його вини.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року, яке мотивовано тим, що про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 03.07.2019 року, а суд першої інстанції прийняв її без його участі.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

З метою з`ясування викладених в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставин, судом апеляційної інстанції на 09 годину 30 хвилин 24.09.2019 року було призначено судове засідання, про що було повідомлено ОСОБА_1 та його захисника Гордієнка О.В. /а. с. 26/.

Вказані повідомлення були отримані 31.07.2019 року /а .с. 28-29/.

23.09.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Капічон О.М. на лікарняному, розгляд справи було відкладено на 09 годину 45 хвилин 15.10.2019 року, про що в телефонному режимі повідомлено адвоката Гордієнка О.В. та ОСОБА_1 /а. с. 30/, однак, у зазначений час вказані особи до суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи до початку розгляду від них не надходило, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що, оскільки, правопорушник та його захисник були повідомлені належним чином про дату судового засідання, їх права порушено не було і їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту, разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена 16.05.2018 року, а апеляційна скарга надійшла до суду 12.07.2019 року, тобто після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.

Так, на вказану ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №337358 адресу, а саме - АДРЕСА_1 /а. с. 1/, Дніпровським районним судом м. Києва було направлено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього /а. с. 7/.

Разом з тим, вказане повідомлення не було вручено у зв`язку з тим, що, відповідно до відомостей, зазначених працівниками «Укрпошти», по вулиці Петровського у м. Києві відсутній будинок з №1 / а . с. 10/.

Номер телефону ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не був зазначений, у зв`язку з чим, суд першої інстанції вичерпав всі процесуальні можливості повідомити ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього.

Разом з тим, ОСОБА_1 було підписано протокол про адміністративне правопорушення серії БД №337358 від 21.04.2018 року /а. с. 1/, в якому зазначено, що йому роз`яснено, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом у Дніпровському районному суді м. Києва.

Тобто, ОСОБА_1 було відомо, що у Дніпровському районному суді м. Києва наявна справа про адміністративне правопорушення щодо нього, однак, про результати її розгляду, він не дізнався.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata(принцип юридичної визначеності).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що апелянтом не вказано об`єктивних причин такого значного пропуску строку апеляційного оскарження / більше року/ та не наведено аргументів його поновлення, у зв`язку з чим приходжу до висновку про відсутність підстав для його поновлення та необхідності повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року, а апеляційну скаргу, разом з доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.

Суддя О.М. Капічон