П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2019 Справа №607/21472/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря Стус К.І.,

прокурора Вікарука Ю.Ю.,

особи, яка притягується до

адміністративної до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. м. Львів, громадянина України, що проживає в АДРЕСА_1

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Із змісту протоколу №274 складеного 04.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування або іншу діяльність зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, в квітні 2017 року будучи звільненим з посади головного інженера Тернопільського відділу інформатизації управління інформатизації західного регіону Департаменту інформаційних технологій Національного Банку України та відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, без поважних причин, несвоєчасно, а саме 26.08.2018 подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Декларація), припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, наступного року після припинення такої діяльності за минулий рік (після звільнення), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він не може бути суб`єктом вчинення даного правопорушення, оскільки не є службовою особою, не виконує організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тому вважає, що справу про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Пояснив, що він подавав декларації перед звільнення через тиск зі сторони керівництва, а декларацію після звільнення від 26.08.2018 року від подав у зв`язку із надходженням листа про необхідність її подання. Також, пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення складений із істотними порушеннями вимог законодавства та містить викривлену та неправдиву інформацію, до протоколу не було додано зазначених у додатках документів, зокрема, відсутня електронна декларація за 2018 рік, відсутня інформація, хто і коли виготовляв витяг з офіційного сайту НАЗК. Також, зазначив, що у протокол зазначено місце вчинення правопорушення Тернопільський відділ Національного Банку України, вул. Грушевського, 6, м. Тернопіль, хоча станом на 01.04.2018 року жодного підрозділу Нацбанку в м. Тернополі не існувало. Крім того, вказав, що Управлінню захисту економіки в Тернопільській області департаменту захисту економіки Національної поліції України стало відомо про факт неподання ним декларації не пізніше 21.06.2019 року, що підтверджено листом НАЗК, тому вважає, що на час розгляду справи пройшов тримісячний строк з дня виявлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, про що подав письмове клопотання.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у мінімальному розмірі, передбаченому законом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, виступ прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1 КУпАП визначає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 3 ст.7 КУпАП закріплений принцип законності, у відповідності до якого, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналогічний принцип закріплений у ст.19 Конституції України, а саме, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний принцип визначає основні засади діяльності органів державної влади, в тому числі і суду, та встановлює необхідність суворого дотримання закону і забороняє довільне, необґрунтоване чи свавільне тлумачення та застосування закону.

Зокрема, принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій в сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до наказу директора Департаменту персоналу НБУ від 23.04.2015 №2527-к начальника відділу телекомунікаційних систем центру інформатизації Управління Національного банку України в Тернопільській області ОСОБА_1 , за його згодою, переведено на посаду головного інженера Тернопільського відділу інформатизації управління інформатизації західного регіону Департаменту інформаційних технологій як такого, що перебував у кадровому резерві, з 23.04.2015 із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Тернопільській області.

В подальшому, у відповідності до наказу начальника управління Департаменту персоналу НБУ № 1083-к від 10.04.2017, ОСОБА_1 , головного інженера Тернопільського відділу інформатизації західного регіону Департаменту інформаційних технологій, звільнено з роботи 18.04.2017 за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України.

Перебуваючи на вказаній вище посаді та при звільненні ОСОБА_1 був попереджений про вимоги антикорупційного законодавства (Закону України про запобігання корупції»), в частині фінансового контролю, що підтверджується особистим підписом останнього від 07.04.2017.

Таким чином ОСОБА_1 усвідомлював відповідальність та протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, відповідно до п.п. «и» п.1 ч.1 ст.3 Закону суб`єктами на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» є посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 статті 45 Закону передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік до 01.04.2018.

Водночас, всупереч вимогам наведених вище законодавчих актів, ОСОБА_1 декларацію особи, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування на наступний рік після припинення такої діяльності (звільнення) подав з порушенням встановлених строків, а саме 26.08.2018 року.

Тобто, в період з 01.01.2018 до 01.04.2018 було 90 календарних днів для заповнення декларації, які ОСОБА_1 раціонально для цього використані не були.

В ході опрацювання Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, https://public.nazk.gov.ua/search встановлено дату подачі декларації після звільнення за попередній 2017 рік ОСОБА_1 , а саме 26.08.2018, що підтверджується даними сторінки Інтернету з сайту НАЗК.

Згідно з відповіддю НАЗК № 93-05/4886/17 від 02.03.2017 дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі-Реєстр) співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до реєстру.

Відповідно до інформації НАЗК про послідовність дій користувача Єдиного державного реєстру ОСОБА_1 до 23.08.2018 у реєстр (персональний кабінет) не заходив та жодних дій не вчиняв.

Відповідно до пункту 8 рішення НАЗК № 3 від 10.06.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ накладанням на нього власного ЕЦП.

Перед підписанням документа суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі.

Усі інші документи, які суб`єкт декларування направляє на адресу Національного агентства за допомогою персонального електронного кабінету, також підписуються накладанням на них власного ЕЦП.

Пунктом 9 рішення НАЗК №3 визначено, що кожному поданому документу Реєстр автоматично надає унікальний ідентифікатор документа та накладає на нього електронну печатку Реєстру, що унеможливлює внесення несанкціонованих змін до поданого документа (забезпечує цілісність документа).

Подання документа до Реєстру підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в Реєстрі, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування.

Після отримання зазначеного повідомлення суб`єкт декларування повинен невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ відповідно до цього Порядку.

ОСОБА_1 . вказаних вимог Закону не дотримався.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На підтвердження винуватості особи, котра притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КупАП ОСОБА_1 , окрім протоколу долучено наступні письмові докази, досліджені та проаналізовані в судовому засіданні, а саме: відомості з офіційного сайту «https://public.nazk.gov.ua/search» щодо подання ОСОБА_1 декларацій особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; дані поданої ОСОБА_1 електронної декларації із сайту НАЗК за 2017 рік; повідомлення НАЗК про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 ; дані про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 ; запит УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ НП України; лист Національного Банку України № 17-0008/38553; наказ №2527-к від 23.04.2015; наказ № Ю83-к від 10.04.2017; посадова інструкція ОСОБА_1 ; лист-нагадування про вимоги антикорупційного законодавства щодо фінансового контролю ОСОБА_1 ; копія книги обліку трудових книжок працівників; листом (інформацією) НАЗК № 93-05/4886/17 від 02.03.2017; листом (інформацією) НАЗК № 95-17/17315/17 від 30.05.2017;лист (інформацією) НАЗК № 44-01/8418/19 від 06.02.2019.

Разом з тим фактичним моментом виявлення вчинених ОСОБА_1 адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є 21 червня 2019 року, що стверджується штемпелем вхідної кореспонденції Управління захисту економіки в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України, який міститься на повідомленні Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя НАЗК.

Таким чином суд наголошує, що моментом фактичного виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не може бути дата складання даного адміністративного протоколу працівниками УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України 04 вересня 2019 року, датою можливого виявлення правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП слід вважати 21.06.2019 року, тобто день виявлення потенційних ознак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, вважаю, що є достатні правові підстави для встановлення вини особи при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Поряд з тим, заперечення ОСОБА_2 , що він не є суб`єктом даного правопорушення про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що протокол містить викривлену та неправдиву інформацію, суд відкидає, оскільки вони спростовані під час розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що надані з метою уникнення від відповідальності; зазначені ОСОБА_1 у клопотаннях доводи щодо невідповідності протоколу та додатків вимогам законодавства суд відкидає, оскільки вказані недоліки не є істотними та не впливають на висновки суду.

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проте на момент розгляду справи пройшло більше трьох місяців з дня виявлення зазначеного правопорушення, тому враховуючи закінчення встановленого ст.38 КУпАП строку для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та провадження у даній справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, п.7 ч.1 ст.247, 172-6, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяК. М. Грицай