ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №640/85/19 Суддя 1-ї інстанції: Єфіменко Н.В.
Провадження № 33/818/424/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного осуду м. Харкова від 04.02.2019 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного осуду м. Харкова від 04.02.2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: вул. Гвардійців Широнінців, 43-А, к.144 у м. Харкові було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.12.2018 року о 05.35 у м. Харкові, по вул. Ярослава Мудрого, 30, м. Харків, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Toyota Corola», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, маючі відповідні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння обличчя. Огляд на стан алкогольного сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager Alcotester 6820 ARHE-0215 в присутності двох свідків, результат огляду 1,20 проміле.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п.2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 04.02.2019 року скасувати, а провадження по справі закрити у звязку на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі вказує, що газоаналізатор «Alcotest 6820» не передбачений п.3 переліку технічних засобів, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2010 року №33 «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху».

Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні документи щодо відповідності даного технічного засобу вимогам закону, тобто відсутній сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Наголосив, що температура повітря зазначена «Драгер» +10 С0, однак дійсна температура повітря була близько -3С0, що ставить під сумнів справність приладу та результату тестування, що судом не було прийнято до уваги.

Указав, що суд в порушення вимог 279 КУпАП не дослідив відеозаписи з бодікамер поліцейських безпосередньо в судовому засіданні, а також не дослідив і інші докази по справі.

Також зазначив, що після судового засідання йому не було вручено копію постанови в порушення вимог ст.285 КУпАП, чим не надав йому достатньо часу для підготовки апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні ОСОБА_2 надаючи пояснення апеляційному суду повідомив, що не погоджувався з результатом отриманим під час проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою технічного засобу «Драгер», оскільки він не вживав алкогольні напої.

Для повного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, з якого було встановлено, що ОСОБА_3 був зупинений працівниками поліції у звязку з тим, що керував без увімкненого світла фар. Щодо вказаного порушення останній заперечував, та після того, як йому було продемонстровано відеозапис з реєстратора, погодився з ним. Після чого працівником поліції було повідомлено ОСОБА_2 про те, що йому буде запропоновано пройти огляд, на що останній повідомив, що вжив алкоголь, і проходити огляд не обовязково. В присутності двох свідків ОСОБА_2 погодився пройти огляд на місці зупинки, його було ознайомлено з сертифікатом повірок технічного приладу, та сертифікатом на технічний прилад «Драгер», щодо яких зауважень він не висловив, після чого було здійснено контрольний забір повітря, та проведено огляд ОСОБА_3, за результатами якого встановлено вміст алкоголю у видихуваному повітрі 1.2 проміле. На питання працівника поліції повідомив, що він погоджується з результатом, та як казав раніше вживав пиво.

Викладені обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги, та свідчать про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №182324 від 22.12.2018 року; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, з результатами якого погодився ОСОБА_2; чековою роздруківкою; поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5; відеозаписом.

Таким доказам судом суду першої інстанції було надано повну та належну оцінку, та прийнято законне та обґрунтоване рішення та підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Що стосується посилань апелянта на те, що вказаним вище приладом відображено температуру повітря +10 градусів, хоча насправді температура була значно нижче, що на думку апелянта свідчить про несправність приладу апеляційний суд оцінює критично, оскільки цей прилад, згідно відеозапису, зберігався в автомобілі, де температура може бути іншою, чим зовні.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2019 року у відношенні ОСОБА_2 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1