Справа № 531/1074/19
Провадження № 3/550/403/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року смт. Чутове

Суддя Чутівського районного суду Полтавської області Ланна Я.О., за участю секретаря судового засідання - Томас Ю.П., прокурора - Голубицького В.В., особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Карлівка Полтавської області, громадянки України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , не працюючої, не заміжньої, з вищою освітою,

про притягнення до адміністративної відповідальності ч.1 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією №217 від 05.06.2019, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що вона будучи, відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст.172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія зазначеного Закону, в порушення вимог ч.2 ст.45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин а саме 28.09.2018 о 15 год 25 хв, подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, датою вчинення правопорушення є 04.01.2018.

Датою виявлення правопорушення зазначено 05.06.2019, а саме дату встановлення складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

У ході розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що умислу несвоєчасно подавати декларацію перед звільненням вона не мала, оскільки були об`єктивні обставини, які перешкоджали їй це зробити вчасно. Вказує, що у зв`язку з технічними проблемами входу до свого особистого кабінету для подання електронної декларації, не змогла вчасно подати її. Крім того, зазначає, що неодноразово виготовляла ЕЦП, однак зайти на сайт НАЗК не змогла. Також ОСОБА_1 у своїх поясненнях посилається на тяжкі життєві обставини, що склалися в той період коли потрібно було подавати декларацію, а саме наявність у неї двох малолітніх дітей та смерть рідної баби, за якою вона здійснювала догляд.

Прокурор Голубицький В.В. в судовому засіданні протокол підтримав і просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, оскільки встановлений факт несвоєчасного подання нею декларації про доходи після звільнення з посади та провадження у справі закрити в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

10.06.2019 справа про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією стосовно ОСОБА_1 надійшла в провадження Карлівського районного суду Полтавської області.

Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019, призначення головуючого судді не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Попова М.С. у відпустці (а.с.43-44).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14.06.2019 у задоволенні подання Карлівського районного суду Полтавської області було відмовлено, справу стосовно ОСОБА_1 повернуто до Карлівського районного суду Полтавської області (а.с.48-49).

Відповідно до постанови судді Карлівського районного суду Полтавської області, Попова М.С. від 13.08.2019 було задоволено самовідвід судді Попова М.С., а справу стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 21.08.2019, подання в.о. голови Карлівського районного суду Полтавської області від 13.08.2019 про вирішення питання щодо передачі справи для розгляду до іншого суду, задоволено, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП направлено до Чутівського районного суду Полтавської області для здійснення судового розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2019 матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП передано для розгляду судді Чутівського районного суду Полтавської області, Ланні Я.О .

ОСОБА_1. в судові засідання, призначені на 05.09.2019, 17.09.2019, 04.10.2019, не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла, клопотань щодо відкладення розгляду справи чи документів у підтвердження поважності причин своєї неявки до суду не надала.

Згідно матеріалів справи вбачається, що рекомендовані повідомлення про вручення повістки про виклик ОСОБА_1 , направлені за адресою зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення, повернулися до суду без вручення з відміткою: «адресат відсутній».

Згідно постанови судді Чутівського районного суду Полтавської області Ланни Я.О. від 04.10.2019 р. було здійснити примусовий привід ОСОБА_1 в судове засідання на 11 жовтня 2019.

Приписами ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП фактичні дані, що стосуються справи, зокрема наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні, інші обставини, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими документами.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідальність за ч. 1ст. 172-6 КУпАП настає, зокрема за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Так, судом встановлено, що згідно Розпорядження Карлівської міської ради від 04.07.2017 № 110, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника юридичного відділу Карлівської міської ради на час відсутності основного працівника та присвоєно 11 ранг шостої категорії посадової особи місцевого самоврядування .

Відповідно до Розпорядження Карлівської міської ради від 29.12.2017 №194, 04.01.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника юридичного відділу Карлівської міської ради за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпПУ .

Дані обставини підтверджуються записами трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.189-23).

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є посадові особи місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, у тому числі обмеження та зобов`язання, передбачені Законом.

Статтею 1 закону встановлено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а"і"в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а"і"в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Зазначена інформація вноситься до Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Як зазначає сторона обвинувачення, оскільки ОСОБА_1 звільнилась 04.01.2018 за власним бажанням, то була зобов`язана подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто не пізніше дня такого припинення 23:59:59 04.01.2018.

Так, за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 , зареєстрована в Реєстрі 28.09.2018 о 15.25 год.

Однак суд не погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

Диспозицією ст. 172-6 ч.1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Об`єктивною стороною вищевказаного адміністративного правопорушення, яка має активну форму прояву , є несвоєчасне подання без поважних причин декларації.

Також, слід зазначити, що диспозиція ст. 172-6 ч.1 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно- правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно- правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Крім того, в ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим, у випадках, передбачених ч.2 ст.45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін законодавцем не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Крім того , при розгляді справи суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», яким визначено концепцію якості закону з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, що знайшло своє відображення також у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) де відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки". А , як вище зазначав суд , частиною 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції» не встановлений кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи, які припинили здійснення діяльності зобов`язані подати декларацію, тобто суд вважає у даному випадку особа позбавлена змоги відокремити правомірну поведінку від протиправної.

Крім того, суд звертає увагу, що як вбачається із матеріалів справи, перевірка стосовно ОСОБА_1 за фактом несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проводилась виключно працівниками Управління захисту економіки в Полтавській області, які складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , робили запити.

Суддя зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 або щодо повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управлінням тощо.

Між тим, згідно з Положенням про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженим наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 81, покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК, Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п.8 ч.1 ст.11 вказаного Закону до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ч.3 ст.12 вказаного Закону у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Приписами ч.1 ст.48 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Зважаючи на наведені законодавчі приписи, суддя зазначає, що перевірка електронних декларацій є виключною компетенцією Національного агентства з питань запобігання корупції, яке виступає єдиним суб`єктом, що здійснює таку перевірку, не наділяючи таким правом інші державні органи. З цією метою Національне агентство наділено відповідними повноваженнями, а саме: правом визначати порядок такої перевірки, отримувати необхідну інформацію, проводити моніторинг способу життя декларантів тощо.

Механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції», визначається Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішення Національного агентства від 10 лютого 2017 року № 56 (далі - Порядок).

За змістом п.1 розділу II Порядку відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2 ) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно з п.2 - п.4 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент УЗЕ Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Отже, посадові особи УЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкту сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів,скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Приписами ст.255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст.172-4 172-9 КУпАП. Приписами ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього кодексу.

Разом з тим, як зазначено вище, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, наділив лише Національне агентство (ст.11 Закону).

Приписами ст.49 Закон України «Про запобігання корупції» встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою ст.45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності, а органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Викладене відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 11.04.2018 по справі № 814/886/17, в якому Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700; здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

В наявних матеріалах справи стосовно ОСОБА_1 відсутні докази затвердження та надсилання Національним агентством з питань запобігання корупції до Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, як відсутнє і звернення Управління захисту економіки в Полтавській області до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо отримання відомостей про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції». Прокурором відповідних доказів не надано, про їх існування в судовому засіданні не зазначено.

Матеріали справи містять лише повідомлення ОСОБА_4 на адресу департаменту захисту економіки про несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації за 2018 рік та рапорт о/у УЗЕ в Полтавській області Мірко Я.О. від 05.06.2019 про умисне несвоєчасне подання ОСОБА_1 на офіційний вебсайт НАЗК декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) (а.с.8, 10).

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя доходить висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

З урахуванням наведеного та відсутності визначеного Законом України "Про запобігання корупції" терміну подання декларації в разі припинення діяльності, принципу законності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Як вже зазначалось, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, датою виявлення правопорушення є 05.06.2019.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення могло відбутись не пізніше 05.09.2019 року, тобто на день розгляду справи в суді закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, суддя зауважує, що сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжені строками, визначеними ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а передбачені ст. 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі має дослідити всі обставини справи, встановити чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закрити провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 саме в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.38, 283, 284, 247 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, - у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Я. О. Ланна