Провадження № 33/4808/348/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2019 року о 04.05 годині в м. Івано-Франківську по вулиці Привокзальна 19, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме керував автомобілем марки «RENAULT MEGAN» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили його транспортний засіб, не пояснили причини зупинки та незаконно склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що він неодноразово пояснював працівникам поліції, що не перебував в стані алкогольного сп`яніння та заперечував перебування в стані наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду не відмовлявся, однак поліцейські не відвезли його на медичне освідчення. Після чого, він самостійно поїхав в медичний заклад для проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, однак у його проходженні йому було відмовлено.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням, а тому підлягає скасуванню, оскільки від медичного освідчення він не відмовлявся. Пояснення працівники поліції з даного приводу в нього не відбирали.

Даних, які б підтверджували чи спростовували дії працівників поліції, а саме відео з нагрудних камер працівників поліції, судом не було витребувано. В судовому засіданні він не був присутнім, а тому не зміг заявити клопотання про виклик свідків, так як перебував на лікарняному. Захисником подавалось клопотання про перенесення розгляду справи, однак суд розцінив це як затягування розгляду справи.

Таким чином, у суду не було даних на підтвердження вини в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за наявності клопотання про відкладення розгляду справи безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 271 КУпАП передбачено, що захисник має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання та подавати скарги на рішення органу(посадової особи), який розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній в судове засідання повторно не з`явився, хоча неодноразово в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Недоходюк І.В. також не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відповідним повідомленням в якому захисник власноруч розписався.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вищевказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про неналежне виконання своїх обов`язків, а черговий зрив судового засідання лише сприяє тяганині у справі. Суд вказав на те, що неодноразово розгляд справи про адміністративне правопорушення відкладався з метою забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому неявка ОСОБА_1 та його захисника до суду першої інстанції були розцінені судом як спроба уникнути відповідальності за правопорушення, шляхом затягування розгляду справи та строків притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд прийшов до висновку, що справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так, 09.07.2019 року було призначено розгляд справи, про що ОСОБА_1 завчасно та належним чином був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить його власноручний розпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.11). Розгляд справи не відбувся по причині подання захисником Недоходюком І.В. заяви про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи.

Розгляд справи повторно було призначено на 23.07.2019 року. ОСОБА_1 повторно та належним чином був повідомлений про розгляд справи, про що свідчив його підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.15).

Однак, захисник Недоходюк І.В. надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи з причин перебування правопорушника на лікарняному, при цьому жодних підтверджуючих документів про перебування ОСОБА_1 на лікуванні суду не пред`явлено до теперішнього часу.

В черговий раз розгляд справи було призначено на 31.07.2019 року, про що правопорушника було повідомлено завчасно, а захисник Недоходюк І.В. був повідомлений про розгляд особисто в день перенесення розгляду справи, тобто 23.07.2019 року.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник безпідставно не з`явилися в судове засідання 31.07.2019 року, визнав такі дії зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Недоходюка І.В. протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та свідчили про можливість розгляду справи без їх участі.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи,зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться протоколом про адміністративне правопорушення від 01.03.2019 року та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №294809 від 21 червня 2019 року, складеного уповноваженою особою поліцейським взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Якимчук Б.Б., 21 червня 2019 року о 04.05 годині в м. Івано-Франківську по вулиці Привокзальна 19, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «RENAULT MEGAN» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

В протоколі зазначені анкетні дані свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із їх власноручними підписами, що підтверджує присутність вказаних свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 21.06.2019 року, відповідно до яких в їх присутності водію ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_1 , було запропоновано пройти огляд в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, однак водій відмовився незважаючи на неодноразові пропозиції поліцейських.

Згідно рапорту працівника поліції Бадюк Н.В. вбачається, що 21.06.2019 року він під час патрулювання у складі екіпажу «Ясень 105» було зупинено транспортний засіб Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_1 , 21.06.2019 року о 04.05 год. під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України, в ході перевірки документів було виявлено у водія ознаки наркотичного сп`яніння. Від огляду на визначення перебування в стані наркотичного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. На підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до ОНД від 21.06.2019 року, згідно якого водій ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагували на світло, та поведінка не відповідала обстановці та вказано, що останній не був доставлений у заклад охорони здоров`я для огляду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для розгляду справи, оскільки сукупність інших доказів та відеозапис, яким зафіксовані обставини проходження водієм ОСОБА_5 . огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Враховуючи, що письмові показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повністю підтверджуються сукупністю інших доказів по справі та відеозаписом з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, апеляційний суд вважає що відсутні підстави для допиту вищевказаних свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено поліцейським відразу після отримання відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі на визначення стану наркотичного сп`яніння і останній погодився із вказаними діями працівників поліції. При цьому, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від пропозиції працівників поліції проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності свідків. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що він вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладах охорони здоров`я, він добровільно і самостійно приїхав в медзаклад для проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, в якому йому було відмовлено.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи, після перегляду відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, ОСОБА_1 фактично визнав факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак вказав на те, що дії працівників поліції були незаконними та упередженими, вважає, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності носить замовний характер, а рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції не було встановлено даних, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку працівників поліції та фальсифікації даних протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, вищевказані доводи ОСОБА_1 неспроможними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Зокрема, відеозаписи, з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи, повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі, які були досліджені судом першої інстанції і на які суд послався в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та свідчать про законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Під час перевірки доводів апеляції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не було виявлено порушень встановленого законом порядку вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку та в присутності двох свідків, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_1 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв