Дата документу Справа № 335/6288/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/6288/19 Головуючий в 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 33/807/426/19 Доповідач в 2 інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 2 ст. 172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю прокурора Шевченко А.Ю., ОСОБА_2, адвоката Сльота Д.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сльота Д.В. на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 5 липня 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_2 , будучи завідувачем складу КП «ЗМІА», відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», на порушення вимог ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, 05.04.2018, отримавши дохід на суму 244 500,00 грн., який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01.01.2018, проте, у встановлений законом десятиденний строк, не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, що виникли у зв`язку із отримання нею доходу.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Сльота Д.В., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою,в якій не оскаржуючи фактичні обставини вчинення правопорушення, розміру і виду адміністративного стягнення, а також факту доведеності вини ОСОБА_2 , з вказаною постановою не погоджується виходячи з наступного. Зазначає, що датою виявлення правопорушення слід рахувати не 04.06.2019 року, як зазначено в протоколі № 277 від 04.06.2019 року, а 21.03.2019 року - день подання ОСОБА_2 щорічної декларації за 2018 рік, в якій був відображений дохід в розмірі 244500,00 грн. отриманий від продажу квартири в 2018 році. Вказує, що суд першої інстанції під час винесення постанови також не зміг визначитися з датою виявлення правопорушення, навівши в постанові декілька дат і подій. Отже, на думку захисту, суд першої інстанції під час визнання ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення мав би закрити провадження на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КУпАП. Просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_2 та її адвоката Сльота Д.В. на підтримку доводів апеляції, прокурора, який заперечував проти вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Вважаю, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Частиною 2 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, яким районний суд надав належну оцінку.

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у її майновому стані 05.04.2018 року відбулись суттєві зміни у зв`язку з продажею квартири, за яку вона отримала дохід на суму 244 500,00 грн., проте, у встановлений законом десятиденний строк, не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

При апеляційному розгляді ОСОБА_2 вказала про те, що не оспорює факту продажу квартири і несвоєчасного внесення відомостей щодо зміни у майновому стані, однак акцентує увагу на тому, що строки накладення адміністративного стягнення сплинули.

Аналогічні доводи захисника щодо спливу терміну накладення стягнення, суддя районного суду, відхиляючи їх, надала належну оцінку, з чим погоджується і апеляційна інстанція та додатково зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 8 травня 2019 Управління захисту економіки у Запорізькій області звернулося з листом до директора КП «Запорізьке міське інвестиційне агентство» щодо надання інформації та копій документів, з метою підтвердження або спростування факту порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про запобігання корупції» (а.с. 53-55).

Тобто, станом на 8 травня 2019 року УЗЕ у Запорізькій області (посадові особи якого уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення) володіло відомостями про вчинення ОСОБА_2 правопорушення і ці відомості перевіряло шляхом збирання доказів відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 після проведення перевірки, складений 04.06.2019 року (а.с. 2-10).

Отже, будь-якого невиправданого зволікання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не вбачається.

Згідно з ч.3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З наведеного вище вбачається, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, накладене на ОСОБА_2 в межах строків, визначених законом, і посилання сторони захисту на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції 5 липня 2019 року закінчився строк, передбачений ч.3 ст. 38 КУпАП, є безпідставним.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, вважаю, що суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та, врахувавши вимоги ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, передбачене санкцією даної статті у мінімальному розмірі.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції, як законної, обґрунтованої та вмотивованої, та залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Сльота Д.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник