Справа № 428/8182/19
Провадження №3/428/1606/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., за участю прокурора Сухіна Д.В., особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області 20.06.2003 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який працює старшим оперуповноваженим в ОВС Сектора оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління ГУ ДФС України в Луганській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу № 151 від 17.07.2019 року, про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складеного 17.07.2019 року, ОСОБА_1 , будучи відповідно підпунктів «д», «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), суб"єктом, на якого поширюються вимоги цього Закону, примітки до статті 172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини другої статті 52 Закону, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС Сектора оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління ГУ ДФС України в Луганській області, з моменту отримання доходу від продажу транспортного засобу на суму 108765 грн.79 копійок, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» для працездатних осіб на 1 січня 2017 року 80000 грн., в порушення десятиденного строку, несвоєчасно письмово повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор Сухін Д.В. надав суду письмовий висновок, в якому вказав, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Крім того, датою вчинення вказаного адміністративного правопорушення є 31.07.2017 року, а отже на дату розгляду адміністративної справи вже минуло більше двох років. На підставі зазначеного просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а справу закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративного правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не визнав, просив провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та надав письмові пояснення по справі, які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що відповідно до довіреності від 11.11.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Малаховим С.О., він уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (продати або обміняти), здати в оренду належний йому автомобіль марки Chevrolet, моделі Aveo, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 . На підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017 року № 4444/2017/395888 ОСОБА_2 продав зазначений транспортний засіб ОСОБА_3 ; вартість автомобіля склала 108 765,79 грн. Гроші за продаж автомобіля від ОСОБА_2 він отримав 31.07.2017 року і того ж дня письмово повідомив про отриманий дохід Національне агентство з питань запобігання корупції, зазначена інформація була внесена до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Не дивлячись на те, що договір купівлі-продажу автомобіля був укладений 31.03.2017 року, гроші ним були отримані тільки 31.07.2017 року, а отже 10-денний строк оприлюднення інформації про отримання додаткового доходу не сплив. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що він мав умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 151 від 17.07.2019 року містяться неправдиві відомості стосовно того, що він відмовився від підпису протоколу, від надання будь-яких пояснень, зауважень та від отримання другого примірника протоколу. Адже він не був ознайомлений з протоколом, не знає за яких обставин та коли саме він був складений, йому не були роз`яснені його права. Зазначений протокол він отримав поштою, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що між ним та ОСОБА_1 була укладена нотаріально посвідчена довіреність, згідно якої ОСОБА_1 , уповноважив його ( ОСОБА_2 ) розпоряджатися (продати або обміняти), здати в оренду належний йому автомобіль марки Chevrolet, моделі Aveo, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 . Зазначений автомобіль він продав ОСОБА_3 31.03.2017 року, про що був укладений договір купівлі-продажу; вартість автомобіля склала 108 765,79 грн. Проте, так склалось, що гроші за продаж вказаного автомобіля він передав ОСОБА_1 лише 31.07.2017 року, про що і він і ОСОБА_1 того ж дня (31.07.2017 року) власноруч написали розписку, а саме: ОСОБА_1 про отримання грошей за продаж автомобіля у розмірі 108 765 грн., а він про передачу грошей у зазначеній сумі за продаж цього автомобіля.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якої зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Вирішуючи справи зазначеної категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно договору купівлі-продажу № 4444/2017/395888 від 31.03.2017 року ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення продавця, передає у власність покупцеві ОСОБА_3 автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO, номер кузова (шасі, рами) № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , 2007 року випуску та вказаний автомобіль 31.03.2017 року було зареєстровано на нового власника ОСОБА_3 .

Згідно розписки від 31.07.2017 року, яка була долучена у судовому засіданні до матеріалів адміністративної справи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 108 765 грн. за автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO, ідентифікаційний номер автомобіля № НОМЕР_3 , 2007 року випуску, за договором купівлі-продажу автомобіля від 31.03.2017 року № 4444/2017/395888, укладеного за дорученням від імені продавця громадянином ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_3 . Оплата проведена 31.07.2017 року одним платежем у повному обсязі. У розписці також вказано, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 кошти за авто CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску в сумі 108 765 грн. за договором купівлі-продажу, укладеним ним від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_3 Сума передана 31.07.2017 року у вищевказаному розмірі.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Санкцією ч. 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно примітки до даної норми закону суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України „Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За змістом вказаної статті декларуванню за цим Законом підлягають особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень ст. 1 Закону № 1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та не спростовано у судовому засіданні, ОСОБА_1 подав повідомлення про суттєві зміни у майновому стані 31.07.2017 року, тобто одразу того ж дня після отримання грошей за договором купівлі-продажу від 31.03.2017 року. Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 не спростовані будь-якими іншими доказами у справі, як і обставини написання розписки, долученої до матеріалів справи.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не доведена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Н. В. Бойко