Справа № 461/1853/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 33/811/370/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, за участі ОСОБА_2, його захисника - адвоката ОСОБА_3, представників Львівської митниці ДФС ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги представника Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року про закриття провадження у справі за ст.472 Митного кодексу України відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Російської Федерації, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 472 МК України та підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_2 за ст. 472 МК України закрито.

Вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 342/209030/2019 від 21 січня 2019 року товар - мобільний телефон «HUAWEI P20 Pro» в упаковці виробника, 1 шт. - повернуто ОСОБА_2 після здійснення його митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися.

Згідно з постановою, 21 січня 2019 року близько 08 год. 00 хв. в зону митного контролю МАПП «Шегині» Львівської митниці ДФС під керуванням ОСОБА_2 смугою руху «червоний коридор» заїхав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», реєстраційний номер BO8446ВО, разом із 7 пасажирами. До митного контролю було подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не повязаних з провадженням підприємницької діяльності, яка була завірена печаткою ПМК №142. В ході проведення письмового декларування ОСОБА_2 заявив про наявність у нього лише особистих речей: холодильника, велосипеда та коліс, бувших у вжитку. Під час митного оформлення транспортний засіб було скеровано в місце поглибленого огляду транспортних засобів, де під час огляду окрім задекларованих вищевказаних особистих речей було виявлено без ознак приховування мобільний телефон «HUAWEI P20 Pro» в упаковці виробника. Вищевказаний товар ОСОБА_2 визнав своєю власністю.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, представник Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Представник Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 березня 2019 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією даної статті в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 витрати за зберігання товару на складі митниці.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник митниці покликається на те, що звільнення особи-правопорушника від адміністративної відповідальності за ст.472 МК України за малозначністю є безпідставним та законодавчо необґрунтованими.

На переконання представника митного органу, прийнята суддею першої інстанції постанова не гарантує спричинення юридичних наслідків для правопорушника, тобто усвідомлення ним протиправності своєї поведінки для того, щоб не допускати подібного у майбутньому.

Адвокат ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 березня 2019 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат в інтересах ОСОБА_2 покликається на те, що стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, пейджери, є особистими речами, а відтак відповідно до ч.1 ст.369 МК України підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу органу доходів і зборів, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також від застосування до них видів державного контролю, визначених частиною першою статті 319 цього Кодексу.

Заслухавшипредставника Львівської митниці ДФС на підтримання поданої апеляційної скарги,ОСОБА_2 та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог представника Львівської митниці ДФС та підтримали апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що такі не підлягають до задоволення.

За диспозицією статті 472 МК України адміністративна відповідальність настає за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обовязковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил від 21 січня 2019 року № 342/209030/2019 (а.с.1- 4), 21 січня 2019 року близько 08 год. 00 хв. в зону митного контролю МАПП «Шегині» Львівської митниці ДФС під керуванням ОСОБА_2 смугою руху «червоний коридор» заїхав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», реєстраційний номер BO8446ВО, разом із 7 пасажирами. До митного контролю було подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не повязаних з провадженням підприємницької діяльності, яка була завірена печаткою ПМК №142. В ході проведення письмового декларування ОСОБА_2 заявив про наявність у нього лише особистих речей: холодильника, велосипеда та коліс бувших у вжитку. Під час митного оформлення виникла підозра щодо наявності в транспортному засобі предметів та товарів, що підлягають обовязковому декларуванню, або є обмеженими для переміщення через митний кордон України, після чого транспортний засіб було скеровано в місце поглибленого огляду транспортних засобів, де під час огляду окрім задекларованих особистих речей холодильника б/в, велосипед б/в та колес б/в було виявлено товар, а саме мобільний телефон «HUAWEI P20 Pro» в упаковці виробника. Вищевказаний товар ОСОБА_2 визнав своєю власністю.

Пунктом 36 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що особисті речі - це товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та не супроводжуваному багажі, міжнародних поштових та експрес-відправленнях і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 370 МК України, особистими речами вважаються стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук.

Відповідно до ст. 369 МК України, особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно, або, за бажанням власника чи на вимогу митного органу, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також від застосування до них видів державного контролю, визначених ч.1 ст. 319 МК України.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду, під час проходження митного контролю на вимогу працівника митниці про необхідність задекларування наявних у ОСОБА_2 особистих речей, які ним переміщалися через митний кордон України, останній не задекларував наявність особистої речі - мобільного телефону «HUAWEI P20 Pro». При цьому, сам ОСОБА_2 не заперечив, що вказаний телефон належить саме йому та не вбачає у своїх діях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Згідно з долученою до матеріалів справи митною декларацією (а.с.6), ОСОБА_2 задекларував холодильник б/в у кількості 1, велосипед - 1, колеса - 3, та не повідомив про наявність особистої речі - мобільного телефону «HUAWEI P20 Pro».

З огляду на те, що представником митного органу було предявлено вимогу про необхідність письмового задекларування, в тому числі, особистих речей, що переміщувалися ОСОБА_2 через митний кордон України, відтак такі підлягали декларуванню, останній письмово не повідомив про наявність у нього мобільного телефону «HUAWEI P20 Pro», що формує собою склад порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується також контрольним талоном проходження по «червоному коридору», письмовими поясненнями ОСОБА_2, актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 21 січня 2019 року, даними висновку Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС №177 від 06 березня 2019 року, де визначено, що вартість вилученого товару становить 19536,02 грн., описом вилучених товарів від 21 січня 2019 року.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року № 8 зі змінами «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП. При цьому необхідно врахувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

На переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суддя місцевого суду в повній мірі врахував усі обставини вчинення порушення митних правил, дані про особу-правопорушника, взявши до уваги мету адміністративного стягнення, передбачену ст. 23 КУпАП, та співрозмірність можливого стягнення, передбаченого санкцією ст. 472 МК України, вчиненому правопорушенню, тобто принцип розумності накладення стягнення, та зробив обґрунтований висновок про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

Суддя місцевого суду, встановивши і належним чином оцінивши фактичні обставини справи та ступінь суспільної небезпеки діяння, підставно звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст.472 МК України за малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та закрив провадження у справі.

Представником Львівської митниці ДФС не доведено, а апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено, що наслідки вчиненого ОСОБА_2 порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, представляють собою суспільну небезпеку та завдали значної шкоди суспільним та державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Під час розгляду справи в місцевому суді порушень вимог законодавства, які б вплинули на правильність прийнятого рішення, допущено не було, тому доводи апеляційних скарг про необ'єктивність, незаконність та безпідставність прийнятого рішення є необґрунтованими.

З огляду на наведене, постанова судді першої інстанції є вмотивованою, а підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 472 МК України та підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та провадження закрито, залишити без змін, апеляційні скарги представника Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. ОСОБА_1