Справа №355/1062/19 Головуючий в суді І інстанції - Коваленко К.В.
Провадження №33/824/3875/2019 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, -

визнано винуватим у скоєному правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративний штраф у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. на користь держави.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14.06.2019 о 23 год. 50 хв. по вул. Шевченків шлях у м. Березань Київської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Баришівського районного суду Київської області від 30.07.2019, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що 14.06.2019 він близько 17 год. 00 хв. випив кухоль пива. Пізніше до нього зателефонували та попросили привезти ключ. Оскільки після вживання пива пройшов тривалий час, не відчуваючи жодних ознак сп`яніння, ОСОБА_1 сів за кермо свого автомобіля «ВАЗ 2107» та вирушив в напрямку м. Березань, де безпричинно був зупинений працівниками поліції, які стверджувати, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд за допомогою алкотестера. Знаючи випадки фальсифікації, він попросив відвезти ключі та після повернення направити його до медичного закладу для освідування. Повернувшись він, власноруч підписав пояснення та поїхав додому. 11.07.2019 апелянт дізнався про виклик до суду. Перебуваючи на лікарняному, зателефонував до канцелярії місцевого суду. У ході розмови йому повідомили, що явка 30.07.2019, є обов`язковою. У зв`язку зі станом здоров`я він просив відкласти судове засідання. За таких обставин, розглянувши справу без участі ОСОБА_1 суд першої інстанції порушив гарантоване Конституцією України право на захист. Копію постанови апелянт отримав 19.09.2019. При цьому, районний суд виніс оскаржуване рішення без належного з`ясування всіх обставин справи, обґрунтував своє рішення письмовими поясненнями свідків, які не були викликані та безпосередньо допитані у судовому засіданні.

На думку апелянта, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. У телефонній розмові повідомив, що перебуває у відрядженні, просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 пояснив, що своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а оскаржуване рішення є незаконним. При цьому останній не заперечував, що 14.06.2019 близько 17 год. 00 хв. випив кухоль пива. Через декілька годин сів за кермо автомобіля та був зупинений працівниками поліції. На їхню вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу відмовився. При цьому, ознаки алкогольного сп`яніння у нього були відсутні.

До тверджень ОСОБА_1 суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються іншими доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №080805 від 14.06.2019 вбачається, що ОСОБА_1 14.06.2019 о 23 год. 50 хв. по вул. Шевченків шлях у м. Березань Київської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.1).

При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та у найближчому закладі охорони здоров`я безпосередньо підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.06.2019 (а.с.5, 6).

У відповідності до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів, у ОСОБА_1 були виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. При цьому, останньому було запропоновано пройти освідування у Березанській міській лікарні. Результатом огляду вказано - відмова від проходження огляду. Достовірність даних, зазначених у акті ОСОБА_1 підтвердив власним підписом, будь-яких заперечень не надав (а.с.2).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14.06.2019, 14.06.2019 він вживав алкогольні напої, а саме пиво в кількості 1 (один) літр, після чого сів до свого автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхав у м. Березань Київської області. Під час руху був зупинений працівниками поліції тому, що порушив ПДР України, керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Пояснення відібрані у ОСОБА_1 безпосередньо на місці події. Достовірність інформації, зазначеної в них підтверджена підписом останнього (а.с.3).

Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку освідування та не направлення ОСОБА_1 до медичного закладу спростовуються матеріалами справи. Так, згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або передування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.06.2019, ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування у КМП «Березанська ЦРЛ» (а.с.4).

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Посилання апеляційної скарги на неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції не відповідають дійсності, адже у матеріалах провадження наявна повістка про виклик останнього у судове засідання 30.07.2019 (а.с.14), а з тексту апеляційної скарги видно, що дружина апелянта відмовилася отримати кореспонденцію від суду першої інстанції.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003).

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилання апелянта на відсутність у його діях складу вказаного правопорушення із огляду на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом, спростовуються матеріалами провадження та суперечать вимогам закону.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль