ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1101/19 Справа № 204/5304/19 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР ДЕПО №2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.; вирішено стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, 13 липня 2019 року, в м.Дніпро, на вул. Тітова, в районі буд.№1, водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом «ЮМЗ Т-1 Р-2», бортовий номер № НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним та своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого, допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бігборду, чим спричинив механічні ушкодження з матеріальним збитком. Внаслідок ДТП бігборд отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, а ОСОБА_1 порушив п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 13 липня 2019 року, в м.Дніпро, на вул.Тітова, в районі буд.№1, водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом «ЮМЗ Т-1 Р-2», бортовий номер № НОМЕР_1 , був учасником ДТП, з місця якої поїхав, до поліції не повідомив, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначає, що рухався за кермом тролейбуса, спрямувавши колеса вправо, під`їжджаючи до зупинки, почув удар. Після цього він зупинився, оглянув тролейбус та не побачивши жодних пошкоджень або потерпілих продовжив рух. Разом із цим, 15 липня 2019 року йому повідомили про пошкодження бігборду та лише тоді, при огляді тролейбуса, було виявлено пошкодження лакофорбового покриття. ОСОБА_1 зазначає, що цей транспорт закріплений за іншою особою та ним він керував лише 13 липня 2019 року. До того ж, згідно з посадовою інструкцією йому заборонено підійматися на кришу під час його перебування під контактною мережею високої напруги. ОСОБА_1 вказує на те, що у протоколі йому ставиться у провину порушення п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, які визначають наявність перешкод, яких в цьому випадку не було. Щодо залишення місця ДТП та порушення п. 1.10 ПДР України, то вданому випадку відповідальність матиме місце лише в разі умислу. На переконання ОСОБА_1 , з огляду на те, що він не виявив жодних пошкоджень та приїхав в депо тільки після закінчення зміни, підстави для притягнення цього до відповідальності за залишення місця ДТП відсутні. Серед іншого, ОСОБА_1 зазначає, що в протоколах неправильно зазначено напрямок його руху, вони були складені пізніше зазначеного у ст. 254 КУпАП строку та в них відсутні посилання на свідка та на швидкість його руху, яка згідно трекера складала 6 км/год. Окрім цього, ОСОБА_1 зауважує, що згідно наданих пояснень, свідок очевидцем ДТП не був та пояснити чи мав бігборд до цього пошкодження не зміг. Також, апелянт зауважує, що рекламна конструкція розміщена з порушеннями.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколами серії ОБ № 185303 від 19 липня 2019 року, серії ОБ № 185304 від 19 липня 2019 року, рапортами працівника поліції, схемою місця ДТП від 13 липня 2019 року, поясненнями свідка ОСОБА_4 від 13 липня 2019 року, фототаблицею до схеми ДТП, поясненнями ОСОБА_1 , фототаблицею тролейбуса "ЮМЗ Т-1 Р-2", свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ці докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, що виразилось у порушенні правил дорожнього руху, спричинення ДТП та залишення його місця, та доведення його винуватості.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідженими судом доказами вони повністю спростовуються.

Так, згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час зміни напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечним та своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого, допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бігборду, чим спричинив механічні ушкодження з матеріальним збитком. Після цього ОСОБА_1 з місця ДТП поїхав, до поліції про його скоєння не повідомив.

Наведені обставини об`єктивно підтверджуються, зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_4 , яка знаходячись на зупинці громадського транспорту стала очевидцем ДТП, а також й самого правопорушника, який хоча і не визнав своєї вини, однак не заперечував, що в районі цієї зупинки дійсно відчув удар, після чого поїхав далі.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для сумнівів в об`єктивності висновків суду першої інстанції щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що у протоколі неправильно зазначено напрямок руху, а також не вказано швидкість транспортного засобу, суд розцінює як безпідставні, оскільки ці обставини висновків суду спростувати не можуть. До того ж, зазначення шкидкості руху у протоколі, закон не передбачає.

Щодо доводів ОСОБА_1 про розміщення рекламної конструкції з порушеннями, то вони не заслуговують на увагу як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Твердження апелянта про те, що він не був обізнаний у наявності пошкоджень суд такоє розцінює виключно як спосіб захисту, оскільки ці обставини фактично зводяться до невизнання своєї вини та не звільняють правопорушника від відповідальності.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав визнати обґрунтованими доводи скарги ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкцій 124, 122-4 КУпАП, з застосуванням ст .36 КУпАП, з урахуванням особи правопорушника та інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко