Провадження № 3/761/7147/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Слободянюк Павло Леонідович, за участю секретаря Демешко М.В., прокурора Дяченка В.П., особи, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 , захисника Середи В.В., розглянувши матеріали, щодо про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка працює спеціалістом з менеджменту проектів ТОВ «КІ Фанд Менеджмент», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в період часу з 26 січня 2016 року по 6 січня 2017 року, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, тобто являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону, після припинення 6 січня 2017 року виконання функцій держави, несвоєчасно без поважних причин, а саме 17 вересня 2018 року, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не визнала, пояснивши, що вона не знала про необхідність подачі декларації за 2017 рік після звільнення, а також зазначила, що не мала буд-якого умислу на приховування своїх доходів.

Під час судового розгляду справи прокурор вважав, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до такого висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 25 січня 2016 року № 39-к з 26 січня 2016 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, та цього ж дня останньою прийнято присягу державного службовця.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону, державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону.

У відповідності до статті 1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до Закону.

Отже, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, є суб`єктом декларування, на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

06.01.2017 наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від № 2-к ОСОБА_1 з 06.01.2017 звільнено з займаної нею посади за власним бажанням, та цього ж дня останньою попереджено (під підпис у зобов`язанні від 6.01.2017) про обов`язок подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (після звільнення.)

Абзацом 1 частини 2 статті 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Частиною 1 статті 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

У той же час ОСОБА_1 , 06.01.2017 фактично припинивши діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, маючи електронний цифровий підпис, необхідний для входу до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (за 2017 рік), лише 17.09.2018, тобто несвоєчасно, при цьому доказів поважності причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 згаданої декларації у судовому засіданні здобуто не було.

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, тобто своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , судом враховується характер вчиненого правопорушення та його наслідки, особа правопорушника, її відношення до скоєного та майновий стан останньої.

Що ж стосується доводів сторони захисту щодо необізнаності ОСОБА_1 про обов`язок подання декларації за період не охоплений раніше поданими деклараціями при звільненні, а також про відсутність умислу, такі доводи спростовуються матеріалами справи та певним чином поясненнями останньої, у яких ОСОБА_1 , серед іншого, не навела будь-яких поважних причин, що перешкоджали виконанню згаданого обов`язку.

Крім того, посилання сторони захисту про закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд вважає безпідставними через таке.

Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

На переконання суду, саме встановлення особою (у формі складання протоколу), яка уповноважена складати протокол про адміністративне корупційне правопорушення, всіх правових ознак, які у своїй сукупності вказують на наявність складу такого правопорушення, є моментом виявлення правопорушення в контексті вимог ст. 38 КУпАП, а відтак на момент розгляду даних матеріалів строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не сплив.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40-1, ч.1 ст.172-6, 221, 279-280, 283-285 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції»,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір, що становить 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Києва протягом 10 днів дня винесення постанови.

Суддя П.Л. Слободянюк