Справа № 414/1700/19
Провадження № 33/810/166/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участі:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Брошка І.В.,

розглянувши «29» жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк Луганської області апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 вересня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 вересня 2019 року гр-на ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

У постанові суду зазначено, що 10.06.2019 року о 14:50 год. в м. Кремінна, вул. Харківська, 106, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом « НОМЕР_2 211140» д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції у своїй постанові зазначив, що він, знаходячись на стаціонарному лікуванні, навмисно не з`явився до суду, хоча мав реальну можливість для того, тим самим суд не надав будь-яких доказів щодо такого свого твердження, а зробив лише припущення. Суд послався на норму КПК України, а саме п.5 ч.1 ст.138 КПК, згідно якої «поважними причинами неприбуття особи на виклик є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням». Однак, як стверджує апелянт, його неприбуття до суду є поважною причиною у зв`язку з тим, що він перебував у закладі охорони здоров`я у зв`язку із стаціонарним лікуванням з 02.09.2019 року та не мав можливість прибути в судові засідання 05.09.2019 року та 09.09.2019 року (копію медичної довідки від. 09.09.2019 року додає).

Також ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.268 КУпАП провів слухання справи без його участі, не надавши йому можливості дати пояснення по суті справи. Клопотання про перенесення розгляду справи він та його захисник заявляв, але вважає, що суд їх відхилив безпідставно. У судовому засіданні 09.09.2019 року захисник заявляв клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке також було відхилене з незрозумілих йому причин.

Звертає увагу, що обставини які закріплені у ст.ст.245, 280 КУпАП, п.24 Постанови Пленуму ВС України №14 від 23.12.2005 року, а також ч.2 ст.62 Конституції України, вказують не те, що суд першої інстанції не всебічно, не в повному обсязі, та не об`єктивно, без його участі, з`ясував обставини справи та вирішив справу з порушенням норм вищевказаних законів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Брошко І.В. та Мартиненко О.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

По суті справи ОСОБА_1 пояснив, що 10.06.2019 року він повертався з Кремінського району додому у м.Рубіжне Луганської області. По дорозі у м.Кремінна його зупинили працівники патрульної поліції за неувімкнений сигнал повороту. Після чого склали адмінпротокол, у якому він розписався, але не читав його зміст. Вже удома він ознайомився із протоколом, який було складено за ст.130 КУпАП. Не заперечує, що патрульні поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився, але так йому не надали можливості пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотеста або у закладі охорони здоров`я. Стверджує, що поняті були відсутні та нікого з них він не бачив під час складання адмінпротоколу. На місця зупинки його автомобіля працівники поліції проводити відеозйомку на мобільний телефон. Наполягає, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, бо проходив курс лікування, але був у той день у пригніченому стані та високий тиск.

У судові засідання до Кремінського районного та Рубіжанського міського суду Луганської області він не з`являвся, оскільки увесь той час проходив стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я.

Вислухавши пояснення захисника та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду та перевірені апеляційним судом належні та допустимі докази, а саме: на протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032270 від 10.06.2019 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; файли відеофіксації з нагрудних камер патрульних поліцейських.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 032270 від 10.06.2019 року (а.с.1), 10 червня 2019 року, о 14.50 год., в м. Кремінна, вул. Харківська, 106, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом « НОМЕР_2 211140» д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України. При цьому, як свідчить протокол про адміністративне правопорушення, наведені в ньому обставини події ОСОБА_1 не заперечував та підписав протокол без будь-яких зауважень.

Згідно рапорту поліцейського СРПП Кремінського ВП ГУНП в Луганській області сержанта поліції О.О. Чорнобай, водій ОСОБА_1 відмовився давати пояснення відносно себе згідно ст.63 Конституції України (а.с.7).

З пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2-3) убачається, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти у встановленому законом порядку огляд на предмет вживання алкогольних напоїв на місці за допомогою алкотестера «Drager», або у медичному закладі.

Свої показання свідок ОСОБА_2 підтвердив у заяві, адресованій апеляційному суду, в якій зазначив, що у його присутномсті ОСОБА_1 відмовився від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відтворенням судом диску з файлами відеофіксації (а.с.6) встановлено, що патрульними поліцейськими був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України. Під час спілкування з водієм, патрульними поліцейськими констатовано ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме запах алкоголю з порожнини рота. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ або в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Згідно з п.2.5 «а» ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, вищенаведені докази апеляційний суд вважає належними та допустимим в контексті ст.ст.251, 252 КУпАП, а їх сукупність достатньою для правильності висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. За наведених обставин у суду першої інстанції не було необхідності у виклику у судове засідання та допиті у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу обставин, які зазначені у протоколі та в письмових поясненнях останніх, оскільки у суду не викликало сумніву щодо достовірності даних, які містяться в матеріалах справи.

При цьому ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не навів жодних аргументів на спростування висновків суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином доводи апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених рішенням суду, є безпідставними.

Також, на переконання апеляційного суду, неспроможними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, визначених ст.268 КУпАП, через розгляд справи за його відсутності з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, місцевим судом вживалися заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною ним особисто під час складання протоколу про адміністративне правопорушення - АДРЕСА_1 Комунальна АДРЕСА_1 , а також на адресу м. АДРЕСА_2 , вул. Набережна АДРЕСА_2 , але їх було повернуто «Укрпошта» до суду як невручені (а.с.27,28).

Окрім того, у своїй постанові суддя Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 вересня 2019 року правильно зазначив, що подання клопотання ОСОБА_1 про направлення справи з одного суду до іншого, а також неявка ОСОБА_1 у судові засідання, які були призначені на 25.06.2019, на 05.09.2019, на 09.09.2019 та його влаштування на лікування 02.09.2019 року, тобто саме перед черговим судовим засіданням, яке було призначене на 05 вересня 2019 року, суд розцінив як намагання ОСОБА_1 затягнути розгляду справи з метою уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Отже перебіг судового розгляду справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 жодного разу не скористався своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення на спростування обставин подій, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) ОСОБА_1 було повідомлено, що справа буде розглядатися в Кремінському районному суді Луганської області, про що свідчать його особистий підпис у протоколі. Наявність у справі письмових клопотань ОСОБА_1 спочатку до Кремінського районного суду Луганської області про перенесення розгляду справи від 21.06.2019 (а.с.12) та про направлення справи на розгляд до іншого суду від 25.07.2019 (а.с.14), потім його клопотання до Рубіжанського міського суду Луганської області про перенесення судового розгляду справи від 04.09.2019 (а.с.29) та заява про допуск до участі у справі захисника Брошко І.В. від 05.09.2019 (а.с.35) і на сам кінець заява захисника про виклик свідків від 09.09.2019 (а.с.40) свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про перебіг судового розгляду, а надані ним судам першої та апеляційної інстанції медичні довідки не спростовують цих обставин.

Отже викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про порушення його процесуальних прав, визначених ст.268 КУпАП, під час судового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними.

До того ж право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді справи відновлено шляхом подання апеляційної скарги та його особистої участі під час апеляційного розгляду.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Зокрема ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, зазначав, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд, дотримуючись визначених ч.1 ст.277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, а також правові позиції Суду, який визнав пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підставі наявних та досліджених судом доказів.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.09.2019 року є цілком законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО