Номер провадження: 33/813/954/19
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №203303 від 19.04.2019 року,19 квітня 2019 року о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Хонда», н/з НОМЕР_1 , по вул. Академіка Корольова в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в копії протоколу, яку він отримав не зазначено статті КУпАП; 2) відеозапис в матеріалах справи невідомого походження; 3) працівниками поліції не було роз`яснено його права; 4) підписи свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в протоколі відрізняються від підписів в поясненнях, підпис у протоколі йому не належить; 5) його не було відсторонено від подальшого керування автомобілем. Також в апеляційній скарзі ставиться питання про виклик та допит в судовому засіданні свідків - працівника поліції, який складав адміністративний протокол - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який знаходився в салоні автомобіля під час складання протоколу, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які були присутніми під час проведення огляду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Назаров О.М. апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовільнити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про допит свідків та відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що 19 квітня 2019 року о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Хонда», н/з НОМЕР_1 , по вул. Академіка Корольова в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 203303 від 19.04.2019 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, з якого вбачається, що на місці зупинки працівниками патрульної поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. За участю свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується їх поясненнями наявними у матеріалах справи.

Доводи апелянта, що підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в протоколі відрізняються від підписів на письмових поясненнях, а також що підпис ОСОБА_1 на протоколі жодними доказами не підтверджені, клопотання про призначення експертизи правопорушником заявлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не суперечать одне одному, тому підстав для виклику та допиту свідків в судовому засіданні немає.

Клопотання апелянта про виклик та допит у судовому засіданні ОСОБА_5 , який перебував в салоні автомобіля ОСОБА_1 під час його зупинення не підлягає задоволенню з підстав зацікавленості цієї особи при розгляді справи, крім того матеріали справи не містять відомостей, що дійсно ОСОБА_5 був присутній в автомобілі правопорушника 19.04.2019 року.

Доводи апелянта, що його не було відсторонено від подальшого керування автомобілем, а також не було направлено на перевірку, висновків суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП не спростовують, оскільки правопорушення, яке скоїв ОСОБА_1 передбачено відмовою від проходження медичного огляду.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з п. п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» визнано таким, що втратив чинність, спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 вересня 2009 року №400/666, та була затверджена нова Інструкція та додатки до неї.

Пунктами 12 діючої Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен за вимогою працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції».

Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Таким чином, заперечення апелянта щодо запису відеофіксації, який міститься в матеріалах справи, є безпідставним.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При розгляді адміністративної справи суд першої інстанції повно та об`єктивно розглянув справу та прийняв правильне рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення щодо правопорушника ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов