ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/217/19

Провадження № 3/568/132/19

24 квітня 2019 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Панчук М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт серії МЮ 112821, виданий 11.09.2006 року Радивилівським РВ УМВС України у Рівненській області

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз'яснені),

встановив:

як вбачається із протоклу про адміністративне правопорушення серії БД № 125462 від 28.01.2019 р., 27.01.2019 року о 23 год. 21 хв. ОСОБА_1 в с. Бугаївка, по вул. Київській, 10, Радивилівського району, Рівненської області, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушена мова, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнав, вказавши, що того вечора заїхав на заправку "Шел", однак коли відїхав від колонки до виїзду з заправки, у нього виникла несправність у автомобілі і він був змушений припинити рух та, ввімкнувши аварійку, вийшов з автомобіля, щоб перевірити, що сталося. Однак, самостійно виявити несправность не вдалося. Під час цього, приблизно через 25-30 хв. під'їхали працівники поліції та вказавши, що автомобіль стоїть у невстановленому місці, запитали хто власник та вказали на надання документів для перевірки. ОСОБА_1 зазначив, що він власник, однак, враховуючи, що вони його не зупиняли, а автомобіль у несправному стані, не погодився щодо того, що автомобіль припаркований у невстановленому місці. Після того, поліцейські вказали на необхідність перевірки його на стан сп'яніння, на що ОСОБА_1 відмовився, вказавши, що не керував автомобілем та вони його не зупиняли, а автомобіль поломаний. Згодом поліцейські склали протол і зупинили якихось осіб, щоб ті підписалися у ньому. Після цього, працівники поліції поїхали. Після цього, ОСОБА_1 з допомогою і інших осіб, які були разом з ним, Черемишкіна та Пархути, відіпхали автомобіль на стоянку на території автозаправки.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні вказав, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, так як останній не керував транспортним засобом та не був зупинений поліцейськими, а відтак не мав обов'язку на вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп'яніння, тому його відмова не тягне за собою відповідальності за вчинення адміністртаивного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак справу необхідно закрити за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання або відмову від давання показань, у судовому засіданні вказав, що він є директором заправки "Шел" та у нього на заправці є відеокамери, відео з яких він переглядає щоразу на наступний день. Та він бачив, що 27.01.2019 р. ввечері до заправки під'їхав автомобіль НОМЕР_1, який заправився та відїхавши до виїзду з заправки, зупинився, у ньому увімкнулася аварійка та вийшли люди, які щось біля машини почали дивитися. Потім зайшли у приміщення заправки, взяли каву і вийшли і щось чекали. Приблизно через півгодини, до них під'їхали працівники поліції і щось з ними спілкувалися, це тривало близько півтора-два часа. Після того, як працівники поліції поїхали, то автомобіль чоловіки відіпхали на стоянку заправки. Зазначив, що працівники поліції зверталися усно за інформацією, чи відеокамери знімали подію, на що їм повідомили, що знімають, а відео вони можуть отримати, звернувшись у центральний орган у м. Києві, однак будь-яких письмових запитів до них не надходило, так як виконання останнього здійснювалося б ним. На даний час це відео знищене, так як строк його зберігання обмежений і вже закінчився.

Свідок ОСОБА_4, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання або відмову від давання показань, у судовому засіданні вказав, що він перебував на території заправки у той час, коли приїхав ОСОБА_1 автомобілем на заправку, так як зустрічався із клієнтами відносно своєї машини. Зазначив, що ОСОБА_1, коли виїжджав із заправки, зупинився і, ввімкнувши аварійку, вийшов з іншими особами з автомобіля та щось дивився до нього. Потім, десь через півгодини до нього під'їхали поліцейські і щось там говорили. Що було далі не знає, так як закінчивши свої справи, він поїхав. Вказав, що ОСОБА_1 він знає, хоча особисто не знайомі, а тому впізнав його.

Для повного зясування обставин справи викликались судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зазначені в протоколі та працівник поліції ОСОБА_7, однак останні не зявилися на виклик у судове засідання.

Враховуючи, що нормами КУпАП не передбачено можливість застосування приводу до свідків, а відтак, суд вбачає за необхідне розглянути справи за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З огляду на диспозицію даної норми, підставою притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема відмова водія, який керував транспортним засобом і в якого наявні ознаки алкогольного спяніння, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Отже, такому огляду підлягають лише водії транспортних засобів, які керували останнім. Разом з тим, із свідчень свідків судом не встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та останнього не було зупинено працівниками поліції, а була здійснена вимушена зупинка через вихід з ладу транспортного засобу.

Як вбачається із п. 6 розділу ІХ Інструкції № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №125462 від 28.01.2019 р., свідками відмови від проходження огляду на стан сп'яніння ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на виклики суду у судове засідання не з'явилися.

Разом з тим, із письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 28.01.2019 р. вбачається, що останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду, однак у таких поясненнях відсутні відомості, чи були вони свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Разом з тим, суд зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує факту відмови від огляду, однак із причин, вказаних вище, які не дають підстав вважати ОСОБА_1 таким, що був водієм даного транспортного засобу, здійснював його керування та був зупинений працівниками поліції.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 125462 від 28.01.2019 р., у ньому зазначено, що до протоколу додається відеодиск з технічних пристроїв ВК-00120, ВК-00006, відео з камер спостереження заправки "Шел", однак такі до матеріалів справи не були додані, окрім того, наявність відео з заправної станції "Шел" у працівників поліції спростовується свідченнями ОСОБА_3, який вказав, що за відеозаписом даної події до нього будь-яких запитів не надходило та копії запису нікому не було видано.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

При цьому, обов'язок збирання та подання доказів лежить на особах, які складають протоколи про адміністративні правопорушення (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 283 КУпАП постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобовязано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином суд вважає, що «поза розумним сумнівом» відсутній факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1, оскільки не підтверджується будь-якими доказами та не підтверджується під час дослідження матеріалів справи факт керування транспортним засобом, зупинки працівниками поліції даного транспорного засобу, водієм якого був би ОСОБА_1

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1, в досліджуваній ситуації, не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки порядок огляду на стан спяніння проведений з порушенням, а отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення та суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 130, 221, 247, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя М.В.Панчук