Справа № 617/391/19
Провадження № 3/617/142/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М.,

при секретарі судового засідання Борщ Л.В.,

за участю прокурора Карапетян Л.А.

та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вовчанську Харківської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої головним економістом КП «Вовчанськ», незаміжньої, маючої сина Романа, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідент. номер НОМЕР_1,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла справа, яка містить протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, згідно якого ОСОБА_1 будучи звільненої з посади державного інспектора Вовчанського відділення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області 09 червня 2017 року та суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі ЗУ «Про запобігання корупції») згідно п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», а також суб'єктом декларування, подала Е-декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року), а саме 10 квітня 2018 року, оприлюднивши її на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https//public.nazk.gov.ua, чим порушила вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

ОСОБА_1 під час розгляду справи свою провину не визнала, зазначивши, що вона знала про обовязок подати декларацію до 01 квітня 2018 року, натомість не змогла цього зробити, оскільки належний їй електронний ключ та поштова скринька втратили свою чинність. Вона завчасно, у встановлений період почала дії, направлені на заповнення відповідної форми Е-декларації, однак зясувавши, що наданий їй електронний ключ та поштова скринька є недійсними, 28 березня 2018 року звернулась через електронну пошту до НАЗК. 05 квітня 2018 року вона отримала відповідь, яка містила невірну поштову скриньку. З вказаного приводу вона повторно 06 квітня 2018 року звернулась до НАЗК. 06 квітня 2018 року отримала та активувала нову поштову скриньку. У перший робочий день 10 квітня 2018 року вона змогла подати Е-декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оприлюднивши її на офіційному веб-сайті НАЗК, шляхом заповнення відповідної форми.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, яка вважала за доцільне закрити провадження у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Вирішуючи справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суд керується Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом України «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено поняття суб'єкта декларування, це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

В свою чергу, п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 вищезазначеного Закону визначено, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п.п. «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 згідно з наказом № 47-о від 03 червня 2016 року призначено на посаду головного державного інспектора Вовчанського відділення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Наказом № 24-о від 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 було переведено на посаду державного інспектора Вовчанського відділення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Наказом № 57-о від 09 червня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено цього ж дня з зазначеної посади за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи звільненою 09 червня 2017 року з посади державного інспектора Вовчанського відділення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області була особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» та суб'єктом декларування.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнала в частині несвоєчасної подачі декларації, про те зазначила, що в неї був відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, оскільки, виникли обставини, які не залежали від її волі.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, обов'язковим елементом об'єктивної сторони складу правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також поважність причини її несвоєчасного подання.

Крім того, згідно з п. 2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, ОСОБА_1 була зобов'язана до 1 квітня 2018 року подати Е-декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, натомість подала її несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду декларування (з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року), а саме 10 квітня 2018 року, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дійсно, за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (після звільнення) ОСОБА_1 подана до Реєстру 10 квітня 2018 (а.с. 16).

Однак, несвоєчасна подача ОСОБА_1 декларації, як було встановлено під час судового розгляду, була обґрунтована обставинами, що вона мала недійсний ключ ЕЦП та поштову скриньку, нею вживалися всі заходи щодо своєчасного подання декларації, але відсутність зазначеного, призвело до несвоєчасної подачі декларації.

Зазначене підтверджується відомостями скріншоту переписки працівника НАЗК із ОСОБА_1 (а.с. 56-67)., згідно якого остання 28 березня 2018 року зверталась через електронну пошту до НАЗК з приводу зміни поштової скриньки та ключа ЕПЦ. 05 квітня 2018 року вона отримала відповідь, яка містила невірну електронну адресу. З вказаного приводу вона повторно 06 квітня 2018 року звернулась до НАЗК. 06 квітня 2018 року отримала та активувала нову поштову скриньку. У перший робочий день 10 квітня 2018 року вона змогла подати Е-декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оприлюднивши її на офіційному веб-сайті НАЗК, шляхом заповнення відповідної форми.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, які посягають на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в її діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не з'ясовувався, під час перевірки причин несвоєчасності подання декларації працівниками поліції.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1, подавши декларацію 10 квітня 2018 року, мала умисел на порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чи переслідувала будь-який корупційний інтерес. Прокурором в судовому засіданні, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 субєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Окрім цього, суд звертає увагу, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо встановлення своєчасності подання суб'єктом декларування декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 814/886/17, провадження № К/9901/505/17.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставинами, викладеними в протоколі, проводилась працівниками УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України. Суду не надані докази затвердження та надсилання НАЗК до УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України обґрунтованого висновку, рішення або повідомлення про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні відомості про проведення НАЗК відповідної перевірки, повідомлення про результати такої перевірки.

За таких обставин, в звязку з відсутністю належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи ОСОБА_1Є, вважає, що в її діях відсутня суб'єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 172-6, ст. ст. 247, 283-284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Вовчанський районний суд Харківської області.

Суддя