Справа №461/7419/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який обіймає посаду головного спеціаліста Львівська обласна державна адміністрація, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст.212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №62/26/7821 від 27 вересня 2019 року ОСОБА_3 будучи членом відповідних комісій щодо перевірки наявності усіх вхідних та підготовлених документів, а також інших матеріальних носіїв секретної інформації наявної в установі, в порушення вимог ст.28 Закону України «Про державну таємницю» та Порядку, взятого на себе письмового зобов`язання громадянина України у зв`язку із допуском до державної таємниці, не вжив заходів щодо охорони державної таємниці в Львівській ОДА відповідно до вимог режиму секретності не забезпечив проведення належним чином вищевказаних перевірок наявності матеріальних носіїв секретної інформації. Вказане призвело до не усунення вказаних вище порушень та порушень інших передбачених законодавством вимог щодо забезпечення режиму секретності та загрози витоку секретної інформації в Львівській ОДА.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст.212-2 КУпАП. Стверджує, що не порушував законодавства та в період проведення перевірки не мав допуску до державної таємниці, окільки працював лише з 22.12.2018 р., а доступ до таємниці мав з 28.09.2018 р.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідальність за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП настає за порушення законодавства про державну таємницю, а саме невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного вище Управлінням СБ України у Львівській області надано протокол про адміністративне правопорушення, облікову картку громадянина про надання допуску та доступу до державної таємниці, письмове зобов`язання ОСОБА_1 ; витяг з «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях» та витяг з акту комплексної перевірки стану охорони державної таємниці в Львівській обласній державній адміністрації від 20.08.2019 року №62/26/6870дск.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено актом комплексної перевірки стану охорони державної таємниці в Львівській обласній державній адміністрації від 20.08.2019 року №62/26/6870дск, датами опису виявлених порушень був січень 2015 року, вересень та грудень 2016 року та 2017 рік.

ОСОБА_4 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення, надано допуск до державної таємниці з 28.09.2018 року, тобто після описаних у акті комплексної перевірки стану охорони державної таємниці в Львівській обласній державній адміністрації від 20.08.2019 року подій. Крім цього, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано належним чином засвідченої копії розпорядження УСБУ у Львівській області від 28.09.2018 р. №167д, на яке в протоколі йде посилання як на підставу надання ОСОБА_4 допуску до державної таємниці.

Згідно з продовженням додатку до копії облікової картки форми, заведеної стосовно ОСОБА_2 , останній з 28.09.2018 року отримав допуск за формою 2 (два), а не допуск до державної таємниці. Тобто, у суду відсутні докази, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дані відповідають дійсності.

Отже, посадовими особами Управління СБ України у Львівській області не надано належних доказів того, що саме ОСОБА_5 допущено невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Крім того, у протоколі та акті перевірки наведено загальний опис подій та норми законів у сфері охорони державної таємниці, однак відсутня інформація про те коли і яким чином ОСОБА_5 допущено порушення вимог Закону України «Про державну таємницю», що позбавляє суд можливості встановити фактичні обставини справи.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналіз досліджених доказів та обставин справи вказує на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, у зв`язку з чим, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП справу про адміністративне правопорушення у відношенні нього слід закрити.

Керуючись ст.ст.247, 283, 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 п.6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст. 294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до суду апеляційної інстанції через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя В.Є. Радченко