ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особи, відносно якої провадження

у справі закрито ОСОБА_1

представника потерпілого адвоката Письменного М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, відносно якої провадження закрито ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ярославль Російська Федерація, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

якою, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 280642 від 04.03.2019 року, водій ОСОБА_1 04.03.2019 о 19.00 год. в м. Миколаєві керував автомобілем «Шевролет Такума» державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території на вул. Лазурна на нерегульованому перехресті, не надав переваги в русі автомобілю Ауді 80 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 б, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з постановою, особа, відносно якої провадження по справі закрито, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова прийнята судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Стверджує, що висновок суду, про те що скоєння ДТП стало можливим внаслідок не виконання ним п.2.3.б, 10.1, 16.11 ПДР України ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах та належним чином не вмотивований.

Пояснює, що перед початком руху він повністю пересвідчився в безпеці маневру, в зоні видимості смугу руху повністю займав нерухомий маршрутний транспортний засіб. На момент ДТП він вже завершив маневр повороту ліворуч і рухався по своїй смузі руху прямо, та побачивши автомобіль потерпілого почав уходити вправо для запобігання зіткненню, після чого і отримав удар в ліву частину свого автомобіля.

Вказує, що зіткнення відбулось на його смузі руху, на відстані 0,9 м від вузької суцільної лінії, що підтверджується схемою ДТП, а тому в скоєнні ДТП винний саме водій автомобілю Ауді ОСОБА_2

Стверджує, що відповідно до п.1.4 розділу 2 ПДР України, він був вправі розраховувати, що інший учасник ДТП виконає вимоги ПДР.

Зауважує, що судом відмовлено в задоволенні його клопотання про допит свідків, чим порушено його право на захист. Крім того, на його думку, суд не мав права при постановленні рішення посилатися на пояснення потерпілого ОСОБА_2 , оскільки, він є зацікавленою особою. Пояснення свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є неналежними та недопустимими доказами, оскільки, дані особи, не були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, як свідки чи очевидці ДТП та їх пояснення не відповідають вимогам ст.272, 283 КУпАП.

Зазначає, що судом розглянуто справу без участі прокурора, дії суду щодо збору доказів його вини, а саме направлення певних запитів до органів, виклик до суду свідків, зокрема інспектора ОСОБА_6 , свідчить про те, що фактично обвинувачення підтримувалось самим судом, що само по собі є порушенням його права на справедливий суд, яке передбачено ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини, та положень ст.248 КУпАП.

Звертає увагу, що судом безпідставно залишено без розгляду його клопотання про направлення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання та клопотання про відвід суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення адвоката Письменного М.Г., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода, проаналізував докази у їх сукупності, та дав їм належну оцінку.

Так зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 280642 від 04.03.2019 року вбачається, що водій ОСОБА_1 04.03.2019 о 19.00 год. в м. Миколаєві керуючи автомобілем «Шевролет Такума» державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території на вул. Лазурна на нерегульованому перехресті, не надав переваги в русі автомобілю Ауді 80 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, які отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 б, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України

Згідно п. 10. 1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 16.11 Правил дорожнього руху України визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам , які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п.2.3.б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Таким чином, водій ОСОБА_1 у вказаній ситуації повинен був керуватись вимогами п. п. 16.11 ПДР України: виїжджаючи з прилеглої території на головну, повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближалися до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Судом, вірно встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що доведено доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 280642 від 04.03.2019 року зі схемою дорожньо-транспортної пригоди до нього.

Будь - яких доказів, які б спростовували викладені обставини суду представлено не було та у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні п. 16.11, Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, оскільки водій автомобіля для забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно до зазначених вимог Правил дорожнього руху України, вчиняючи виїзд з прилеглої території на головну дорогу, повинен надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі.

Не приймаються до уваги, твердження апелянта, щодо порушення водієм ОСОБА_2 правил проїзду перехрестя та обгону транспортного засобу, оскільки, за змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257, 279, 280 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Враховуючи зазначені обставини, вважаю доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, безпідставними. Висновки суду першої інстанції є правильними і підстав для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції процесуального порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення в зв`язку з розгляду судом справи за відсутності прокурора, то вони є неспроможними. Оскільки, відповідно до положень ч.5 ст. 7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Разом з тим, статтею 124 КУпАП не передбачено застосування до правопорушника заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, за такого участь прокурора в судовому засіданні по даній категорії справ законом не обумовлена.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу особи, відносно якої провадження по справі закрито ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.