33/804/298/19
264/2/19

Суддя 1-ої інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя доповідач Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2019 року м. Маріуполь
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 березня 2019 року, якою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, мешкаючого за адресою: м. Маріуполь, пров. Шевченка, буд. 37
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -
ВСТАНОВИВ:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 24.12.2018 року о 12-45 год. біля будинку № 21 по вул. Карпова в Кальміуському районі м. Маріуполя був зупинений працівниками поліції за керування автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову суду першої інстанції захисник адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що доказів на підтвердження законних підстав для проведення огляду ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Звертає увагу, що працівники поліції перевищили свої службові обовязки, що стало підставою для відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан спяніння. Вказує, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні її клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які могли дати свідчення щодо фактичного стану ОСОБА_3 на момент інкримінуємого правопорушення. Просить постанову скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, цей висновок не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на положеннях Закону з огляду на наступне.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
Згідно п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 8 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків, додані до нього, які є обовязковими у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР, слід звернути увагу, що в поясненнях свідка ОСОБА_6 в графі «документ, що засвідчує особу» відсутні будь-які зазначення, тобто фактично працівниками поліції не було належним чином засвідчено факт встановлення особи свідка, що в свою чергу ставить під сумнів наявність особи свідка, адже з відеозапису з місця події не вбачається, що в якості свідків було запрошено саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки нагрудний відеореєстратор не знімав обличчя свідків, співробітник поліції та самі свідки не називали анкетних даних свідків. За таких підстав вважати, що ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду саме в присутності свідків, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не може.
Крім того, вивченням відеозапису встановлено, що на ньому не зафіксоване обличчя особи, якій працівниками поліції пропонувалося пройти медичний огляд з метою встановлення стану спяніння, тож вважати, що на відеозаписі був зафіксований факт відмови від проходження огляду на стан спяніння саме ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції не може.
Із запису з відеореєстратору поліцейського вбачається, що особа відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного та алкогольного спяніння о 13-15 год., разом з тим в наявних в матеріалах справи поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказано, що факт відмови мав місце о 13-10 год., тобто докази, додані до матеріалів справи, суперечать один одному.
Всі вищевказані обставини та суперечності підлягають тлумаченню на користь ОСОБА_3, оскільки згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Дана норма має пряму дію і забезпечує функціонування презумпції невинуватості.
Враховуючи вищенаведене, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_3 інкримінованого адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З рішення ЄСПЛ у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 р. вбачається, що наявність у справі сумнівів не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів.
Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.
Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 березня 2019 року відносно ОСОБА_3 - скасувати.
Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова