КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/330/2019 Постанова винесена суддею Гончаруком В.П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 15 жовтня 2018 року о 21 год. 45 хв. в м. Києві, по бул. Верховної Ради, 22 водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Peugeot 605», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невиконання судом вимог ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП, просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року та винести нову постанову про закриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу своїх висновків неналежні та недопустимі докази, водночас по справі відсутні достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки у другому його примірнику, врученому ОСОБА_2, не вказано частину статті 130 КУпАП, за якою було складено протокол, а відомості в протоколі про роз'яснення ОСОБА_2 прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не відповідають дійсності. Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не відображає всієї розмови між поліцейськими та ОСОБА_2, отже також є недопустимим доказом. До того ж цей відеозапис не містить жодних фактичних даних, які б підтверджували стан сп'яніння водія та факт відмови від огляду в медичному закладі.

При цьому апелянт звертає увагу на те, що працівником поліції було здійснено незаконний обшук транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, у зв'язку з чим він викликав ще один екіпаж патрульної поліції з метою фіксації незаконних дій поліцейських, а тому факт виклику працівників поліції та очікування на їх прибуття, про що ОСОБА_2 повідомляв поліцейським, не може вважатися відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, як зазначає апелянт, в матеріалах справи немає відповідного направлення ОСОБА_2 для проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я та даних про виконання поліцейськими вимог закону щодо тимчасового затримання транспортного засобу і відсторонення водія від керування автомобілем, що доводить про відсутність у поліцейських взагалі підстав вважати, що ОСОБА_2 перебуває у стані сп'яніння.

Апелянт також вважає, що судом було порушено право ОСОБА_2 на захист, оскільки безпідставно відмовлено у перегляді відеозапису із його смартфона та допиті в суді свідка ОСОБА_4, який був очевидцем подій, які передували складанню поліцейським щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримкуапеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга захисникане підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

В той же час згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 дотримав положень процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.

З огляду на зміст постанови, суддя місцевого суду заслухав пояснення ОСОБА_2 та захисника, дослідив наявні в справі письмові докази, переглянув відеозапис та, проаналізувавши усі докази, повно та всебічно з'ясував фактичні обставини правопорушення. Висновок судді в постанові про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є достатньо вмотивованим.

Невиконання ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України доводиться даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у письмових поясненнях свідків та у відеозаписі і такі докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, всупереч тверджень апелянта, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, об'єктивно узгоджуються між собою та спростовують позицію ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу правопорушення.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 284411 від

15 жовтня 2018 року складений уповноваженою на те особою, з дотриманням положеньІнструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, крім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій. В протоколі, зокрема, вказані ознаки наркотичного сп'яніння водія ОСОБА_2, які були виявлені поліцейським та дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП

При цьому слід зауважити, що відсутність у врученому ОСОБА_2 примірнику протоколу про адміністративне правопорушення даних щодо частини статті 130 КУпАП об'єктивно пояснюється перевіркою на повторність, водночас вказана обставина не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, адже викладена в ньому суть вчиненого ОСОБА_2 правопорушення чітко відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 були роз'яснені його процесуальні права, а по суті правопорушення він власноручно повідомив, що від експертизи не відмовляється. За змістом його ж пояснень, він просив поліцейських почекати другий патруль, оскільки ці поліцейські, на його думку, не могли підтвердили вчинення ним правопорушення.

Між тим, такі пояснення ОСОБА_2 не свідчать про недотримання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП і підзаконних актів.

Не викликають сумнівів у їх достовірності і письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки їх зміст узгоджується з фактичними обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема про те, що в присутності двох свідків водій ОСОБА_215 жовтня 2018 року о 22 год. 00 хв. на вимогу поліцейського відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння.

Що стосується відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, то з нього вбачається, що поліцейський в присутності двох свідків повідомив ОСОБА_2 підстави проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння та неодноразово запропонував проїхати до лікаря нарколога для проходження відповідного огляду. В свою чергу ОСОБА_2 під час усієї розмови сперечався з поліцейськими, повідомив, що чекає інший патруль, який начебто повинен прибути на його виклик та дійсно не казав, що відмовляється прослідувати з поліцейськими до закладу охорони здоров'я. Між тим, такі події відбувалися протягом певного часу, ОСОБА_2 згоду на огляд у закладі охорони здоров'я поліцейським на послідуючі пропозиції не надав, а тому він своєю поведінкою фактично ухилився від огляду, бо поліцейські не мають повноважень в примусовому порядку доставляти водія до закладу охорони здоров'я для проведення огляду на стан сп'яніння.

Оскільки указаний відеозапис узгоджується з іншими доказами по справі, а доводи захисника щодо його недопустимості нічим не підтверджені, він обґрунтовано був врахований суддею місцевого суду на користь висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

При цьому слід зазначити, що відеозапис, який був здійснений ОСОБА_2 на камеру мобільного телефону, жодним чином не доводить вчинення поліцейськими будь-яких неправомірних дій, а аналіз повідомлень ОСОБА_2 15.10.2018 протягом часу з 21.57 до 22.14 до Нацполіції за телефоном 102, з огляду на інформацію уповноваженої особи Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві від 22.11.2018 на адвокатський запит, свідчить лише про те, що ОСОБА_2 не погодився з діями поліцейських, які зупинили керований ним транспортний засіб та в подальшому вилучили у нього посвідчення водія, оскільки, як він зазначив у повідомленнях, поліцейські не можуть підтвердити вчинення ним правопорушення. Однак, жодних обставин, які б доводили або містили дані про порушення поліцейськими вимог законодавства, ОСОБА_2 у своїх повідомленнях не вказав, а сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до Нацполіції в даному випадку не звільняв його від обов'язку виконати вимоги п. 2.5 ПДР України.

Твердження апелянта про те, що працівниками поліції не було здійснено перевірки водія на координацію рухів, щодо реакції зіниць очей на світло, не заслуговують на увагу, бо ознаки наркотичного сп'яніння, які були виявлені поліцейськими у ОСОБА_2, безпосередньо вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, який підписаний свідками правопорушення без зауважень.

Посилання апелянта на недотримання поліцейським п. 12 Інструкції, з огляду на відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд, який проводиться в закладі охорони здоров'я виключно в присутності поліцейського.

Що стосується дій поліцейських, котрі, як стверджує апелянт, порушили вимоги законодавства і не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу шляхом блокування або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, то передбачених для цього ч. 1 ст. 265-2 КУпАП підстав не було, оскільки застосування цього заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, а таких відомостей в матеріалах провадження немає.

В той же час слід зауважити, що працівниками поліції було відсторонено ОСОБА_2 від керування автомобілем, що підтверджується відповідним записом у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_2 власноручно вказав: «залишаю транспортний засіб на місці зупинки та зобов'язують не керувати».

Враховуючи наведене, всупереч тверджень апелянта, суддя місцевого суду, проаналізувавши докази по справі, які є належними, допустимими і достовірними у розумінні ст. 251 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Доводи апелянта щодо неповноти судового розгляду та порушення права на захист з посиланням на те, що судом було відмовлено у допиті свідка ОСОБА_4 та дослідженні відеозапису, здійсненого ОСОБА_2, є непереконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 є свідком складання щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та подій, що цьому передували. Немає в справі також даних про те, що в суді стороною захисту заявлялося клопотання про допит указаного свідка. Що стосується відеозапису, то він жодним чином не доводить ті обставини, на які посилається ОСОБА_2, як на підставу для закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, вважаю, що судове рішення стосовно ОСОБА_2 постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко