Справа № 592/5112/19
Провадження № 3/592/900/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: 41100, Сумська обл. , м. Шостка, вул. Миру, буд. 11, який зареєстрований за адресою: 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1, кімн. 44, неодруженого, українця, громадянина України, військовозобовязаного, який тимчасово ніде не працює та ніде офіційно не працевлаштований, РНОКПП НОМЕР_1, -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, № 134/2019 від 27.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , а саме: несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, як особа яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. В справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до ст. 251 КУпАП, було отримано докази, тобто будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, керуючись законом і правосвідомістю, було виявлено та юридично встановлено даним протоколом наявність складу адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке вчинив ОСОБА_1 , тобто не вжив заходів передбачених абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції . Відповідно до наказу начальника державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.06.2018 року № 112/ОС-18 По особовому складу лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 після закінчення Інституту кримінально-виконавчої служби було призначено на посаду інспектора відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи з 22.06.2018 року. Присягу працівника Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1 Прийняв 26.09.2014 року, а також під підпис був ознайомлений з нормами професійної етики працівника кримінально-виконавчої системи України. Наказом начальника державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) від 25.11.2018 року № 225/0018 лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 у відповідності до Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України , Закону України Про національну поліцію було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пп. 7 п. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 26.11.2018 року. Відповідно до Положення про державну установу Сумська виправна колонія (№ 116) державна установа Сумська виправна колонія (№ 116) є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Тобто, ОСОБА_1 відносився до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно пп. д п. 1. ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції , тим самим є субєктом, на якого поширюється дія цього Закону. Згідно книги руху обліку трудових книжок державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) трудова книжка була видана під підпис ОСОБА_1 при звільненні 26.11.2018 року. Грошове забезпечення за листопад 2018 року лейтенанту внутрішньої служби ОСОБА_1 було нараховане та виплачене в повному обсязі 09.11.2019 року. Відповідно до примітки ст. 172-6 КУпАП субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Згідно абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції субєкти декларування особи, зазначені в п. 1, пп. а , в п. 2, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції зазначено, що особи, зазначені у п. 1, пп. а , в п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. У свою чергу лейтенант внутрішньої служби державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) ОСОБА_1 є субєктом декларування, який зазначений у ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції . У ході аналізу отриманих доказів було встановлено, що 26.11.2018 року ОСОБА_1 , припиняючи діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, своїми діями несвоєчасно без поважних причин 27.11.2018 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що передбачено ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України Про запобігання корупції , Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обовязкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти Національного агентства підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону. Так, згідно пп. 1 п. 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року № 2 Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 958/29088 та із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 18.08.2016 року № 1, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 року за № 1153/29283 і набрало чинності з 23.08.2016 року, Національне агентство з питань запобігання корупції визначило, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України Про запобігання корупції декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи. Крім цього, зазначена у п. 1 цього ж рішення декларація (повідомлення) подається згідно із Законом шляхом заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до пп. 2 п. 5 розд. II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089, декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України Про засади запобігання і протидії корупції . Відповідно до положень пп. 8 ч. 1 ст. 11 Закону України Про запобігання корупції до повноважень Національного агентства віднесено здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій. ОСОБА_1 на виконання вищезазначених вимог Закону України Про запобігання корупції та Рішень НАЗК своїми умисними діями несвоєчасно подав 27.11.2018 року до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларацію (перед звільненням) . Згідно листу НАЗК від 02.03.2017 року № 03-05/4886/17, дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування співпадає з фактичною датою подання субєктами декларування документів до Реєстру. Так, згідно публічної частини Реєстру, декларація (перед звільненням) ОСОБА_1 зареєстрована в Реєстрі 27.11.2018 року о 12 годині 02 хвилини (гіперпосилання https://public.nazk.gov.ua/declaration/9bcb3d75-bcla-48dl-af89- 83534efef6ee) , що виходить за межі термінів, які визначені у рішенні НАЗК від 10.06.2016 року № 3. Перед початком заповнення електронної декларації ОСОБА_1 особисто ознайомився із Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і натиснувши кнопку Із загальними методичними настановами щодо заповнення форми ознайомився , перейшов до заповнення форми декларації. Також встановлено, що ОСОБА_1 не вперше подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та 16.02.2017 року та 04.03.2018 року вже подавав електронні декларації (гіперпосилання https://public.nazk.gov.ua/declaration/7002efc4-6a6a-4cle-a8a0-e7c8a93a6a38 та https://public.nazk.gov.ua/declaration/94a51a7d-fb9e-4d96-8dle-6al924cc38bb) і тому є обізнаним з порядком роботи Реєстру та умовами подання декларації. Підтвердженням усіх дій щодо несвоєчасного подання декларації перед звільненням ОСОБА_1 є лист НАЗК від 29.01.2019 року за № 44-05/5791/19 з витягом послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування де зазначено, що декларацію перед звільненням ОСОБА_1 створив та почав заповнювати відповідні розділи 26.11.2018 року та в цей день лише зберіг чернетку документа. Кнопку Подати документ ОСОБА_1 натиснув лише 27.11.2018 року о 12 годині 01 хвилині. Рішенням НАЗК від 04.04.2017 року № 124 Про визначення поважної причини несвоєчасного подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначено поважною причиною несвоєчасного подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування лише неналежне функціонування Реєстру. Відповідно до листа Державного підприємства Українські спеціалізовані системи від 19.02.2019 року № 07-363 за період з 08.10.2018 року до 19.02.2019 року портал Реєстру функціонував у штатному режимі окрім періоду з 08 години 00 хвилин до 10 години 08 хвилин. 11.12.2018 року коли доступ до інформаційного ресурсу portal.nazk.gov.ua було обмежено через недоступність DNS-серверу із мережі інтернет. В той же час в зазначений день ОСОБА_1 вхід до Реєстру не здійснював. Під час аналізу доказів та складання протоколу не встановлено будь-яких поважних підстав, причин, які перешкоджали ОСОБА_1 відповідально поставитись до виконання своїх обовязків та належним чином виконати вимоги передбачені абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції та Рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, але останній своїми умисними діями зробив це несвоєчасно. Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та повязаним із корупцією правопорушенням. Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначними. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад указаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обовязкового елементу обєктивної сторони, в той час як обовязковим елементом обєктивної сторони формального складу завжди є діяння. Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог ст. 22 КУпАП. Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу. Таким чином, незалежно від виду субєкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обовязком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом ст. 6 Конституції України) . Ст. 68 Конституції України окреслено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, звязані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоровя населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обовязків. Із вищевикладеного ст. 23 КУпАП мета адміністративного стягнення виховання правопорушника в дусі додержання законів України, а також запобігання нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, може бути досягнута притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Таким чином, інспектор відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи Сумська виправна колонія № 116 ОСОБА_1 , внаслідок своєї бездіяльності безвідповідально поставився до виконання своїх обовязків, як субєкта декларування та маючи на меті, за власного ініціативою, припинення діяльності повязаної з виконанням функції держави та фактично 26.11.2018 припинив таку діяльність, несвоєчасно подав без поважних причин 27.11.2018 декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме особи яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням) , що є вчинення правопорушення, повязаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Дата вчинення правопорушення: 27.11.2018 року о 12 годині 02 хвилин. Дата, час та момент виявлення правопорушення: встановлений даним протоколом 27.03.2019 року. Факт правопорушення підтверджується: протоколом № 134/2019 та доказами, що зазначені у описі до справи. Місце вчинення правопорушення: 40002, м. Суми, вул. Роменська, 110. Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано докази, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлення діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначаються при складанні протоколу про адміністративне правопорушення (а. с. 1 9) .

19.04.2018 року ОСОБА_1 надав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, в яких він зазначив про те, що він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не визнає себе винним у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі того, що він працював на посаді інспектора відділення СПС в державній установі Сумська виправна колонія № 116 , його робоче місце знаходилось на території установи, а саме: у відділенні СПС № 5. Робочі місця начальників відділень та інспекторів не мають будь-якої оргтехніки та, відповідно, доступу до інтернету. Вхід на територію установи з мобільними телефонами та будь-якими електронними пристроями, що мають функцію до виходу до глобальної мережі інтернет, заборонений. Наказом начальника державної установи Сумська виправна колонія № (116) від 26.11.2018 року він був звільнений з державної установи за власним бажанням. День звільнення 26.11.2018 року був останнім робочим днем в установі. Після закінчення робочого дня о 17 годині 00 хвилин він прибув до гуртожитку, де проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та намагався подати електронну декларацію з мобільного телефону, оскільки не має точки доступу до інтернету та інших електронних засобів для виходу у глобальну мережу. Він створив декларацію, заповнив її та намагався подати, але з невідомих йому причин вдалося тільки зберегти її як чернетку. Оскільки перебування в м. Суми для нього було недоцільним, він направився на автовокзал, звідки відправився до м. Шостка до батьків. Будучі в дорозі до м. Шостка він повторно намагався подати декларацію, але з невідомих йому причин це не вдалося. На наступний день 27.11.2018 року, отримавши доступ до ноутбука та до мережі інтернет, він подав декларацію. З його боку на виконання вимог Закону України Про запобігання корупції були виконанні всі дії що до подання декларації у строк. Він вважає, що в його діях відсутній склад ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України Про запобігання корупції , слід зробити висновок про те, що субєктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності (а. с. 56) .

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Він зазначив про те, що не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто він не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Він просив провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Він зазначив про те, що його підзахисний не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто його підзахисний не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Також він зазначив про те, що у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Він просив провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. .

Вислухавши пояснення та думку ОСОБА_1 , пояснення та думку його захисника адвоката ОСОБА_2 , думку прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази справи, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст 45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у п. 1, пп. а , в п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) , за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Судовим розглядом було встановлено, що лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 наказом начальника державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) від 25.11.2018 року № 225/0018 у відповідності до Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України , Закону України Про національну поліцію було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пп. 7 п. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 26.11.2018 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив про те, що не мав умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Він подав декларацію про доходи як особа, яка припинила діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, на наступний день після звільнення, оскільки проживає в іншому місті. Він був звільнений приблизно о 17 годині. Після чого він поїхав до місця свого проживання. Через це він фізично не зміг вчасно подати декларацію. Знаходячись в дорозі він намагався задекларувати свої доходи через мобільний телефон, але на сайті НАЗК неможливо було зберегти заповнену декларацію через недосконалість системи.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обовязок зясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів субєктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при наявності вини у вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це встановлено ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати) . Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначила про те, що субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Апеляційного суду Сумської області Узагальнення щодо розгляду справ про корупційні правопорушення місцевими загальними судами Сумської області у 2017 році № 01-11/51/18 від 03.07.2018 року, із змісту якого вбачається, що зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України Про запобігання корупції слід зробити висновок про те, що субєктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються фактом самостійного подання декларації 27.11.2018 року.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає та прокурором не було надано.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів для несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, оскільки 27.11.2018 року він самостійно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що також свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки субєктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього не було мотиву вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності обєктивних та субєктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про те, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Прокурором належними доказами не доведено та не спростовано доводи ОСОБА_1 про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у звязку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Тобто ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 172-6, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Суддя І.Г. Бичков