ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/507/19Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 33/817/371/19 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Сокальського Д.А., потерпілої ОСОБА_2 , розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сокальського Д.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бережанського районного суду від 26 липня 2019 року,-

встановила:

Постановою Бережанського районного суду від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст.38 та ч.7 ст.247 КУпАП, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , 19 березня 2019 року близько 19 год. 45 хв. прибув до місця проживання своєї дружини - потерпілої ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , з якою перебуває у неприязних відносинах з приводу поділу їх спільного майна подружжя, гримав у вхідні двері будинку та вікна, вигукував в адресу потерпілої образливі слова. При цьому, ОСОБА_1 вимагав відчинити двері і впустити його, щоб з`ясувати в потерпілої де їх спільний автомобіль, який та заховала від нього. Оскільки, дії ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_2 мали для неї явно агресивний характер і та сприйняла їх для себе, як загрозу фізичного насильства, потерпіла не впустила свого чоловіка і задля припинення його дій викликала працівників поліції.

В апеляційній скарзі адвокат Сокальський Д.А. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Бережанського районного суду від 26 липня 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Апелянт посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в ньому відсутні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності чи відомості про відмову ОСОБА_1 від дачі таких пояснень, не зазначено понятих, працівниками поліції не дотримано вимогу щодо підпису протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків та потерпілих.

Адвокат вважає, що судом не враховано відсутність відомостей щодо суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки наявними у справі доказами не підтверджено умисного характеру дій ОСОБА_1 та шкоди, яку він своїми діями завдав фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 ..

Вказує, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків та потерпілої, в силу вимог п.8 ст.95 КПК України не є доказами, тому не можуть бути взяті до уваги судом при постановлені рішення у справі.

Посилається на те, що свідок ОСОБА_2 , надаючи пояснення в суді першої інстанції, не була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань чи за відмову від дачі показань, тому суд не може брати до уваги її показання як належний та допустимий доказ.

Апелянт також вважає, що із долучених до матеріалів справи аудіо- та відео- записів не можливо встановити фактичні обставини у справі, оскільки відеозапис зроблений за інший період, а саме 14.12.2018 року, а аудіозаписи на мобільний телефон не включені у перелік доказів згідно зі ст.251 КУпАП.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 , який належним чином не був повідомлений про час та місце слухання справи, копію постанови суду йому не направлялась, тому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , захисника Сокальського Д.А., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу, просить постанову суду 1 інстанції залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру щодо своєї дружини за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення від 23.03.2019 року серії ГР №056497, з якого вбачається, що 19.03.2019 року близько 19 год. 45 хв., перебуваючи за місцем проживання своєї дружини - потерпілої ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме обзивав її принизливими словами, словесно погрожував фізичною розправою, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до електронного рапорта поліції, 19.03.2019 року близько 20 год. 02 хв. від ОСОБА_2 надійшло повідомлення, що її чоловік ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 вчиняє сварку, стукає в двері та погрожує.

У письмовій заяві начальнику Бережанського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Тернопільській області Горяному С.В. 19.03.2019 року, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та дачу неправдивих показів по статтях 383, 384 КК України, ОСОБА_2 вказала, що її чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , постійно погрожує фізичною розправою їй та її матері ОСОБА_5 , привселюдно обзиває її нецензурною лайкою.

Потерпіла ОСОБА_2 в поясненнях зазначила, що на даний час перебуває в судовому процесі розлучення та поділу спільного майна з чоловіком ОСОБА_1 , який 19 березня 2019 року близько 19:45 год. приїхав за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , вимагав віддати йому автомобіль, який було придбано ними спільно, при цьому, обзивав її принизливими словами та погрожував їй фізичною розправою.

Відповідно до показів даних потерпілою в суді першої інстанції, між нею та чоловіком наявні неприязні стосунки з приводу поділу спільного майна в зв`язку з чим чоловік в грудні 2018 року увірвався в її робоче приміщення (Нова пошта), фактично напав на неї, намагався вдарити, шарпав, викрикував погрози через те, що вона сховала їх автомобіль.

Вказала, що колеги по роботі заступилися за неї, проте, після цього випадку, 19 березня 2019 року близько 20 години ОСОБА_1 , приїхавши по місцю її проживання, гримав в зачинені вхідні двері та вікна будинку, викрикував до неї погрози "вирву щелепу", кричав "де машина", лаявся, поводив себе вкрай агресивно. Тому, злякавшись такої поведінки чоловіка і боячись фізичного насильства, оскільки це не перший випадок прояву агресії чоловіка, вона не відкрила двері, а викликала поліцію та повідомила по телефону про вказані події подругу ОСОБА_6 .

Вищевказані пояснення потерпілої ОСОБА_2 суд вірно взяв до уваги як належні та допустимі докази у справі, оскільки вони підтверджуються іншими доказами у справі та узгоджується із поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Так, у письмових поясненнях 19.03.2019 року свідок ОСОБА_5 зазначила, що 19 березня 2019 року, близько 20 години ОСОБА_1 прийшов до них додому за адресою АДРЕСА_1 , гримав у вхідні двері, вікна будинку, кричав, щоб її дочка ОСОБА_2 повернула йому автомобіль, придбаний за спільні кошти подружжя, обзивав ОСОБА_2 нецензурними словами, погрожував їй фізичною розправою, а тому дочка ОСОБА_2 повідомила поліцію.

Із письмових пояснень ОСОБА_6 від 22.03.2019 року, яка проживає по сусідству із потерпілою ОСОБА_2 вбачається, що остання, 19.03.2019 року близько 20 год. зателефонувала їй та схвильовано повідомила, що прийшов чоловік ОСОБА_1 , стукає у двері її будинку та погрожує її життю.

Свідок вказала, коли вона прийшла до будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , то бачила агресивну поведінку ОСОБА_1 , який стукав у вікна будинку, лаявся нецензурними словами та говорив, що виловить ОСОБА_2 .

У судовому засіданні в суді першої інстанції, вищевказані свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і за відмову від їх дачі, повністю підтвердили надані ними письмові пояснення.

Окрім того, суд першої інстанції дослідив та дав належну оцінку пред`явленому, потерпілою ОСОБА_2 , відеозапису на оптичних дисках з камер спостереження приміщення «Нової пошти» в підтвердження своїх показів щодо протиправних дій ОСОБА_1 стосовно неї 14 грудня 2018 року, а також аудіозапису на мобільний телефон подій 19 березня 2019 року, з якого чути крики, шум у виді гримання у двері, шарпання за клямку дверей, вигуки чоловічим голосом нецензурних та образливих слів.

Суд, також, дав належну оцінку поясненням ОСОБА_1 , який вказавши, що під час конфлікту дружину не ображав та поводив себе спокійно, проте не заперечив, що має неприязні відносини з дружиною в зв`язку з процесом розлучення та поділу спільного майна подружжя. Підтвердив, що 19 березня 2019 року близько 20 год. він приїхав до місця проживання дружини та її матері на АДРЕСА_1 , стукав у двері і вікна будинку, вимагав, щоб дружина відчинила двері та, щоб повернула йому автомобіль. Бачив, що до будинку прибігла подруга дружини ОСОБА_6 та повідомила, що приїде поліція.

Як ствердили працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули за викликом чергового на вул. Бездільного в м. Бережани, з`ясували, що між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний конфлікт з приводу спільного майна, зокрема автомобіля, провели перевірку, відібрали в учасників пояснення та, в подальшому, було складено протокол.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали, що заявниця ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 гримав в двері, вікна її помешкання, обзивав її нецензурними словами.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 , за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_2 , зокрема по АДРЕСА_1 , вчинив щодо потерпілої ОСОБА_2 дії психологічного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формою психологічного насильства, що виразилися в словесних образах та погрозах фізичною розправою дружині, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність психологічного насильства, з боку ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП, на момент розгляду вказаного адміністративного правопорушення строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 закінчились, тому адміністративне провадження суд підставно закрив відповідно до ч.7 ст. 247 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, то вони є необґрунтованими, оскільки вчинені ним порушення є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, доведені належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Безпідставними є твердження апелянта про відсутність умисного характеру дій ОСОБА_1 , оскільки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП доведено належними та допустимими доказами, а завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є необов`язковими для кваліфікації.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що свідок ОСОБА_2 , надаючи пояснення в суді першої інстанції, не була попереджена про кримінальну відповідальність в зв`язку з чим її покази не можуть бути допустимими, оскільки статус ОСОБА_2 у дані справі є потерпілої особи, покази у справі вона надавала як потерпіла, окрім того, відповідно до заяви, поданої ОСОБА_2 19.03.2019 року у відділ поліції остання попереджена про кримінальну відповідальність (а.с.4).

Щодо посилання апелянта на недопустимість як доказу відеозаписів представлених потерпілою в суд першої інстанції, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, і на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки.

Необґрунтованим є твердження апелянта, що копія оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 не направлялась, оскільки як вбачається з матеріалів справи 29.07.2019 року вказана постанова Бережанським районним судом направлена ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , проте 02.08.2019 року повернулася в суд з відміткою пошти про відсутність адресата (а.с.60-62). Окрім того, в матеріалах провадження наявні повідомлення про виклик ОСОБА_1 до суду.

Разом з тим, враховуючи, що справу розглянуто 26 липня 2019 року за відсутності ОСОБА_1 , а копію вищевказаної постанови він отримав 19.09.2019 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та закриття провадження в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт - немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату Сокальському Д.А. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката Сокальського Д.А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис