ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1033/19 Справа № 201/7960/19 Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року, якою провадження щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КупАП закрито за відсутністю складу адмінівстративного правопрушення, -

за участю:

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року ОСОБА_2 11 червня 2019 року о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1 , перед початком руху на території парковки ресторану «МакДональдз» по пр. Героїв, 1-в в м. Дніпрі, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який знаходився попереду по ходу руху. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток іншому майну.

В апеляційній скарзі потерпілий просить постанову скасувати та визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 , бачивши його у себе на шляху, умисно почав рух вперед на нього, чим вже здійснив порушення п. 10.1 ПДР. Вважає, що ОСОБА_2 здійснив на нього наїзд у зв`язку з його професійною діяльністю. Вказує, що судом не було залучено до участі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як свідків.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Таким чином, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен оцінити докази, одним із яких є протокол, та висловити думку з приводу, чому спростовує даний доказ і які наводить докази щодо відсутності адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав та постановив рішення, яке може вважатися обґрунтованим, оскільки містить вказівку на докази та висновки суду з цього приводу.

Висновки судді, викладені у постанові щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, є обґрунтованими, вмотивованими і не викликають сумнівів щодо їх правильності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та надав свої пояснення щодо події ДТП.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи: протокол про адміністративне правопорушення, схему та фотознімки місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відеозапис з камери відео-реєстратора суддя дійшов висновку, що ОСОБА_2 не вчинялось тих дій, які у відповідності до протоколу складають об`єктивну сторону правопорушення, що інкримінувалось останньому.

Твердження про те, що ОСОБА_2 перед початком руху не впевнився у безпеці цього маневру, що мало своїм наслідком зіткнення транспортних засобів, суд вважав такими, що очевидно не відповідають дійсним обставинам подій, адже як вбачається з відеозапису з камери-реєстратора, встановленого в салоні автомобіля, який знаходився поряд з місцем зіткнення, на території майданчику для паркування ресторану «МакДональдз» по пр. Героїв, 1-в в м. Дніпрі водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота», розпочав рух з місця стоянки прямо, при цьому в той момент для останнього не було жодних перешкод або небезпеки на шляху його руху, а тому він не наражав інших учасників дорожнього руху на небезпеку своїми діями. Проте, після цього пішохід ОСОБА_1 несподівано оминув збоку вищевказаний транспортний засіб та почав перешкоджати руху останньому, самовільно займаючи ділянку дороги, призначену для руху транспорту, чим став заважати нормальній організації дорожнього руху.

Таким чином, діями пішохода ОСОБА_1 було спровоковано дорожньо-транспортну пригоду, наслідки якої не були обумовлені порушенням з боку водія ОСОБА_2 п. 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки останній в безпечний спосіб починав свій рух в той момент, коли для цього не було ніяких перешкод, однак пішохід ОСОБА_1 раптово вибіг на дорогу та самовільно почав заважати дорожньому руху всупереч встановленому законом порядку, захищаючи свої уявні права.

В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 мав право розраховувати на те, що інші учасники руху виконають правила дорожнього руху, зокрема пішохід ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.п. 4.1, 4.14, 26.1 Правил дорожнього руху України не буде безпідставно створювати перешкод для руху транспортного засобу. У зв`язку із цим обов`язок особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, переконатись у безпечності своїх дій не розповсюджувався на пішохода, який раптово вибіг із-за автомобіля на дорогу та став заважати дорожньому руху, створюючи безпідставні перешкоди для його руху, а отже ОСОБА_2 мав правомірні підстави вважати, що починає рух в безпечний спосіб та не створюючи цим будь-яких перешкод іншим учасниками, оскільки згідно п. 1.4 Правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_1 також повинен був виконати ці Правила.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що за таких обставин ОСОБА_2 не вчинялось тих дій, які у відповідності до протоколу складають об`єктивну сторону правопорушення, що інкримінується останньому.

Враховуючи пояснення, надані ОСОБА_2 та його захисником Борисенком Р.Ю., суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У зв`язку з цим, твердження апелянта стосовно того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , є безпідставними. Оскільки зібрані у справі докази, а саме: протокол, схема ДТП, пояснення ОСОБА_2 , фотознімки, а також відеозапис з камери відео-реєстратора в своїй сукупності не давали підстав суду першої інстанції для визнання винуватим ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Викладений в постанові суду висновок про відсутність належних і об`єктивних доказів, які б могли обґрунтовано і однозначно вказати на наявність порушень вимог ПДР України в діях водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законними та обґрунтованими.

Таким чином, при наявності саме такої сукупності обставин, які є істотними для прийняття рішення, суд не має достатніх підстав для визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, з наведених обставин вбачається, що в матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження вини ОСОБА_2 та порушень ПДР України, які б знаходились у прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що на переконання суду апеляційної інстанції можуть лише свідчити про недоведеність вини особи, що спростовує думку апелянта про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням наведеного, вважаю, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , всупереч доводам потерпілого, у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини події, дав оцінку всім зібраним по справі доказам, належним чином перевірив доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, суддя дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_1 по наведеним у ній доводам.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот