Справа №591/7430/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 33/816/170/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. ,за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми 01 березня 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2,

піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2019 року, ОСОБА_3 був підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у звязку з тим, що він 07.12.2018 о 21-25 год. в м. Суми по вул. Білопільська, 4, керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на її оскарження, скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2019 року та закрити провадження у справі у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 мотивує тим, що судовий розгляд матеріалів даної справи, за результатами якого було прийнято оскаржувану постанову, проведений за його відсутності, копію постанови він не отримував, про постанову суду дізнався 18.03.2019 після закінчення лікування та 19.03.2019 ознайомився з матеріалами справи, а тому вважає що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

За змістом доводів поданої апеляційної скарги вважає постанову суду необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення у справі.

Так, зокрема, вказує на те, що суд, за наявності в матеріалах справи поданих ОСОБА_3 клопотань про відкладення судового розгляду у звязку із його тривалою хворобою, в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, чим, на думку апелянта, порушив його право на захист. Додає також, що ні він, ні його представник не були сповіщені у встановленому законом порядку про призначене на 01.03.2019 судове засідання. Не погоджується з мотивами, за яких суддя місцевого суду дійшов висновку про його ухилення від явки до суду.

Також вважає недопустимими докази, якими суддя обгрунтував доведеність його вини за ч.1 ст.130 КУпАП. Ставить під сумнів відомості, що містяться в письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які, на думку ОСОБА_3, підписали незаповнений бланк пояснень, про що, як стверджує апелянт свідчить місце розташування їх підписів. Зі змісту ж самих пояснень, на переконання апелянта, неможливо беззастережно стверджувати, який саме огляд працівники поліції пропонували йому пройти та від проходження якого саме огляду він відмовився в присутності двох свідків.

Також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього не містить відомостей щодо висловленої працівниками поліції вимоги про проходження ОСОБА_3 огляду на стан алкогольного спяніння, невиконання якої, з урахуванням п.2.5 ПДР, на думку апелянта, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зауважує, що рапорт поліцейського, на який суд також послався в обґрунтування винуватості апелянта за ч.1 ст.130 КУпАП не містить відомостей відносно того, який саме огляд мав пройти ОСОБА_3, а з акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, на думку апелянта, неможливо встановити відносно кого він був складений. Серед іншого, вказує на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських не є безперервним, що, як стверджує апелянт, свідчить про порушення працівниками поліції вимог п.2.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ ВІД 03.02.2016 №100 та свідчить про недопустимість даного доказу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова місцевого судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Зарічного районного суду м. Суми відносно ОСОБА_3 була прийнята 01.03.2019 за його відсутності.

Відомості про отримання апелянтом вказаної постанови матеріали справи не містять.

18.03.2019 на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи, з якими він ознайомився 19.03.2019 (а.с.50).

З апеляційною скаргою ОСОБА_3 звернувся 25.03.2019 (а.с.53-54).

У зв'язку з цим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а відтак пропущений строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга - розгляду.

Згідно зі ст.245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність встановлена не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №204718 від 07.12.2018 ОСОБА_3 07.12.2018 о 21-25 год. в м. Суми по вул. Білопільська, 4, керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Вказаний протокол складений уповноваженою на те особою, його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП, зокрема, серед іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій. Так, в протоколі вказані ознаки алкогольного спяніння водія ОСОБА_3, які були виявлені поліцейським, та дії водія щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення ОСОБА_3 вимог п.2.5 ПДР України та посилання на ч.1 ст.130 КУпАП, а тому відомості що у ньому містяться, є доказом у справі про адміністративні правопорушення.

Крім того, зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в присутності яких ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі СОНД (а.с.3-4).

Підстав ставити під сумнів покази даних свідків за зазначених ОСОБА_3 мотивів апеляційний суд не вбачає, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, зокрема, з даними, що зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_3 в присутності саме цих свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі СОНД, від проходження якого він відмовився, а відтак вони були обґрунтовано враховані судом першої інстанції при постановленні рішення.

З цих же підстав апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта, що зі змісту письмових пояснень вказаних свідків та рапорту поліцейського ОСОБА_6 від 08.12.2018, на які суд також послався в підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, неможливо беззастережно стверджувати, який саме огляд працівники поліції пропонували йому пройти та від проходження якого саме огляду від відмовився.

Що стосується доводів ОСОБА_3, викладених в апеляційній скарзі щодо невідповідності наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських вимогам Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100 (далі Інструкція), апеляційний суд виходить з наступного.

Так, згідно з вимогами п.3.5 Інструкції, після активації нагрудної відеокамери все спілкування повинно бути записане безперервно.

Поряд з цим, згідно з п.3.6 вказаної Інструкції зазначено, що нагрудні відеокамери не повинні використовуватись, зокрема, під час розмови з іншими поліцейськими та в інший час, коли немає контакту з особами.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи диску записів відео фіксації нагрудної камери працівника поліції (а.с.7), вона була активована працівником патрульної поліції при безпосередньому контакті з ОСОБА_3, свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в присутності яких складався протокол про адміністративне правопорушення, на даному відеозаписі також зафіксована вимога працівника поліції до водія ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного спяніння у звязку з виявленими у нього ознаками алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та в медичному закладі, від проходження якого він відмовився в присутності двох свідків, а тому ставити під сумнів допустимість даного доказу з підстав зазначених ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, вказані докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам і обєктивно узгоджується між собою.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про незаконність постанови суду, оскільки суд розглянув справу без його участі, не дивлячись на те, що він хворів і надав відповідні медичні довідки, у звязку з чим звертався до суду з відповідними клопотаннями про відкладення судового розгляду, то апеляційній суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Положення ч.2 ст.268 КУпАП дозволяють проводити судовий розгляд у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо є дані про її своєчасне сповіщення про день і час, а також місце проведення розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово викликався до суду, однак направлені йому рекомендованим листом судові повістки повертались до суду у звязку із закінченням строку зберігання.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, напередодні кожного судового засідання, призначеного, зокрема, на 20.12.2018, 14.01.2019, 30.01.2019, 18.02.2019 ОСОБА_3 через свого представника за довіреністю через канцелярію суду подавав заяви про відкладення судового розгляду у звязку із хворобою.

Також, з досліджених судом першої інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_3, звертаючись з проханням відкласти розгляд справи у звязку із хворобою, надавав довідки, з яких вбачається, що він лікувався амбулаторно та відвідував лікарню.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 8 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Оцінюючи дані обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальними правами з метою уникнення відповідальності, шляхом досягти закінчення, передбачених ст.38 КУпАП строків, в межах яких може бути застосовано адміністративне стягнення.

Така поведінка ОСОБА_3 під час усього провадження по справі вказує на те, що він недобросовісно користувався належними йому процесуальними правами, затягуючи судовий розгляд, шляхом подання клопотань про відкладення справи, в яких зазначав, що хоче особисто надати суду пояснення про обставини справи, посилаючись при цьому на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складений відносно нього з порушеннями вимог чинного законодавства та без врахування дійсних обставин справи, але жодного разу, маючи можливість, не конкретизував в чому саме полягають такі порушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за наведених обставин суд правильно зробив висновок про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_3, оскільки він, будучи обізнаним про час та місце розгляду судом справи, зловживаючи своїм правом на подання клопотань про відкладення розгляду справи, тим самим затягуючи розгляд справи з метою досягти закінчення перебігу строків, в період яких можливо застосування адміністративного стягнення, тим самим намагався уникнути відповідальності за вчинене.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суддя дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, беручи до уваги, що суддею дотримані вимоги ст.33 КУпАП при вирішенні питання про визначення відносно ОСОБА_3 виду та розміру стягнення, підстав для скасування постанови судді, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2019 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОСОБА_2.

.