Справа №: 274/143/19
Провадження № 3/272/81/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Палазюк В.М.

з участю секретаря Смолінської І.П.

прокурора - Комінарця А.О.,

особи, яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1

адвоката - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Андрушівка справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительким. Бердичів, АДРЕСА_1, громадянки України, не працюючої, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, -

за ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив :

В протоколі про адміністративне правопорушення №9 від 09 січня 2019 року, складеного за ст. 172-6 ч.2 КУпАП оперуповноваженим управління захисту економіки в Житомирській області департаменту захисту економіки Національної поліції України зазначено, що ОСОБА_1 виконуючи обовязки заступника голови, судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, тобто будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на яку поширює свою дію ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», 13.01.2017 року на підставі договору довічного утримання № НВО 441432 набула право власності на обєкт житлової нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною вартістю на момент укладання даного договору 120 788,00 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року та не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані в порушення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, оскільки договір довічного утримання дійсно був укладений 13.01.2017 року, однак їй не було відомо про дату реєстрації, тому власником вона себе не вважала. При звільненні з посади нею була подана електронна декларація у відповідності до вимог Закону та повідомлено про все наявне у неї майно. Крім того вважає, що докази в даній справі зібрані не належним органом відповідно до законодавства про корупційні правопорушення.

Адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, можуть бути вчинені тільки умисно. З врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», суть порушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. Однак органом, що склав протокол відносно ОСОБА_1, умисність дій не доведена та будь-які докази умисності в справі відсутні. Крім того строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачені ст.. 38 КУпАП, як трьохмісячний з часу виявлення так і двохрічний з часу вчинення, закінчились.

Прокурор, обставини викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення підтримав, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1.складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, вважав що даний протокол правомірно складений органами Національної поліції відповідно до зібраних ними доказів та просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, призначивши їй адміністративне стягнення в вигляді штрафу.

Проаналізувавши доводи учасників розгляду справи та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією, та на неї поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до договору довічного утримання від 13.01.2017 року № НВО 441432, зареєстрованого в реєстрі за № 33420488 від 13.01.2017 ОСОБА_1 набула право власності на квартиру в АДРЕСА_2 загальною вартістю на момент укладання договору 120 788,00 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (а.с. 38,44). Повідомлення про суттєві зміни у майновому стані на протязі десяти днів не подала.

При цьому, вказане порушення було виявлено уповноваженими особами УЗЕ в Житомирській області лише після того, як 13.02.2017 ОСОБА_1 подала декларацію при звільненні з посади судді у відставку, де відобразила наявне майно, що вказує на відсутність в її діях будь-якого умислу приховати факт набуття даного майна у власність.

При розгляді даної справи суд виходить із вимог законодавства щодо корупційних правопорушень, оскільки даний протокол складений саме як правопорушення пов»язане з корупцією та складена інформаційна картка про результати розгляду справи про адміністративне корупційне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» (№1700-VII) Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Порядок) затвердженого Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) 10.02.2017 №56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за №201/30069, цей порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 ЗУ Про запобігання корупції (надалі Закон). Контроль та повна перевірка декларацій НАЗК здійснюється відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана із здійсненням такої функції (далі підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює виключно через працівників Підрозділу.

З урахуванням поняття субєкт декларування зазначений у ч.2 ст.52 ЗУ Про запобігання корупції, даний Порядок визначає субєктів, що наділенні правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії, у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування.

А тому усі обовязкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що субєкт декларування не подав або несвоєчасно подав декларацію, НАЗК вправі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Національна поліція України до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і змін у майновому стані суб'єктів декларування - не відноситься. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК. діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного суду у справі №814/886/17 (провадження №К/9901/505/17) від 11 квітня 2018 року.

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась працівниками УЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення .

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 ., повідомлення НАЗК про результати такої перевірки УЗЕ НП України та інше.

Виходячи з вищенаведеного, посадові особи правоохоронних органів, здійснюючи перевірку особи, суб'єкта декларування, виходять за межі своїх повноважень та діють поза межами діючого законодавства, та ст.19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Згідно ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості передбачає, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бут розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд на протязі десяти днів після її проголошення, шляхом подачі апеляції.

Суддя:ОСОБА_3