Справа № 466/1755/19 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 33/811/782/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 28.02.2019 о 12.30 год. на автодорозі Київ-Чоп 610 км + 200 м, керував автомобілем марки «Skoda Octavia Tour», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager-алкотест, у присутності двох свідків. Рівень алкоголю в крові 1,01 проміле. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на незаконність та необґрунтованість постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, просить таку скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що він не погоджувався із результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу та просив повторно провести огляд у закладі охорони здоров`я, однак у матеріалах справи відсутнє відповідне направлення.

Також зазначає, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Вважає, що обране судом першої інстанції адміністративне стягнення не відповідає характеру вчиненого правопорушення, відтак з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та об`єктивного відношення до скоєного, на його думку, є допустимим застосовування до нього ст.21 КУпАП.

Окрім цього, просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, оскільки справу про адміністративне правопорушення розглянуто без його участі та без наявності даних про його повідомлення про місце і час її розгляду.

З метою дотримання розумних строків розгляд апеляційної скарги проводиться за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які неодноразово не з`являлися у судові засідання, були попереджені про те, що у разі їх неявки апеляційний розгляд буде проводитися у їх відсутності, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду апеляційної скарги та про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні першої інстанції, а копію постанови отримав, лише 29.05.2019, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №126109 від 28 лютого 2019 року, 28.02.2019 о 12.30 год. на автодорозі Київ-Чоп 610 км + 200 м, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Алкотест 6820, у присутності двох свідків. Результат огляду становив 1,01 проміле. Таким чином, порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складено акт (а.с.4), згідно з яким огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: почервоніння шкіри обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний та становив на момент проведення 1,01‰. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився, про що поставив підпис у відповідній графі акту огляду.

Факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820, результат якого показав 1,01‰, також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5,6).

На переконання апеляційного суду, в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими стверджується факт перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом.

Твердження апелянта про те, що він бажав пройти освідування в медичному закладі, фактичним обставинам справи не відповідають.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як вбачається з долученого до справи відеозапису, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager» був проведений поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу в присутні двох свідків, незгоди з показником приладу «Drager» - 1,01 %о ОСОБА_1 не висловлював. ОСОБА_1 погодився з таким результатом, про що розписався в роздруківці з приладу «Drager» та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу (а.с.1, 4).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і не висловив своєї незгоди з його результатами, правових підстав для проведення огляду в закладі охорони здоров`я не було.

Покликання ОСОБА_1 в підтвердження своїх доводів на відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння апеляційний суд до уваги не бере, оскільки зазначений документ не складався у зв`язку з тим, що останній незгоди з результатом огляду не висловлював.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак такі не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.

Щодо покликань ОСОБА_2 в частині незаконності оскаржуваної постанови у зв`язку із розглядом справи у його відсутності, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи не можуть визнаватися підставою для скасування постанови, оскільки усунуті судом апеляційної інстанції шляхом забезпечення участі останнього в апеляційному розгляді.

Згідно з ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Вимоги апелянта про застосування до нього положень ст. 21 КУпАП, не підлягають до задоволення, оскільки останнім не надано відповідного клопотання громадської організації або трудового колективу для застосування до нього заходів громадського впливу.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу, задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк