Провадження № 33/824/3932/2019 Доповідач у 2 інстанції Зіміна В.Б.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:
судді судової палати з розгляду кримінальних справ Зіміної В.Б., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Стригун М.А., прокурора Касьяненко Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 Стригун М.А. на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15, КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що будучи командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у порушення вимог п.п. 9, 11, 12, 16, 58, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», нехтуючи своїми службовими обов`язками, 03.04.2019 року недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, що виразилось у несвоєчасному повідомленні про надзвичайну подію до Військової прокуратури Київського Гарнізону, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Не погоджуючись з рішення суду захисник ОСОБА_1 Стригун М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального прав, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам.
На думку апелянта, відповідно до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції не має повноважень встановлювати винуватість ОСОБА_1 при закритті провадження у даній справі.
Крім того апелянт вказує, що фіксація будь-якого судового процесу є обов`язковою, оскільки це є елементом гласності і відкритості судового процесу, а отже відмова суду першої інстанції здійснювати фіксацію судового розгляду у даній справі є протиправною.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не порушував вимоги ст. ст. 9, 11, 12, 16, 58, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки ОСОБА_1 повідомлення про кримінальне правопорушення, де вказано про травмування військовослужбовця скерував на адресу військової прокуратури Київського гарнізону на наступний робочий день, тобто ОСОБА_1 негайно повідомив прокуратуру про цю подію. Крім цього, апелянт вважає, що факт травмування військовослужбовця не є надзвичайною подією.
Апелянт вважає, що у діяннях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення (шкідливі наслідки) та суб`єктивна сторона правопорушення (оскільки відсутні шкідливі наслідки, то неможливо встановити ставлення ОСОБА_1 до них).
Апелянт вказує, що протокол не може бути належним і допустимим доказом у даній справі, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказана дата, складання протоколу, прокурором вказано що його складено у 2018 році, тобто до вчинення діянь, які ставляться в вину ОСОБА_1 , не зазначено конкретний період час, упродовж якого вчинялись протиправні діяння, не вказано місце вчинення правопорушення, тобто де перебував ОСОБА_1 під час вчинення, на думку прокурора, протиправних діянь, не конкретизовано відповідну статтю порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 256 КУпАП свідкам не надавався протокол для підпису.
Також на думку апелянта, в порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол складено після спливу 24 годин, коли прокурор дізнався про особу, яка на його думку вчинила адміністративне правопорушення. Про вказане свідчить сам протокол, який складений 8 квітня 2019 року, та пояснення ОСОБА_1 отримані 5 квітня 2019 року.
Крім того, захисник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст постанови ним отримано 11 вересня 2019 року (а.с. 26).
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.
Наведені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 Стригун М.А., є поважними, а тому вказаний строк підлягає поновленню.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.
За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції в цілому були дотримані.
Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, за саме у недбалому ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо) які є безумовними для виконання нею.
Отже, диспозиція ст. 172-15 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному випадку на Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) та Інструкцію про порядок подання повідомлень про правопорушення, надзвичайні події та дисциплінарні проступки в Національній гвардії України та їх облік транспорту (далі Інструкція).

Пунктом 2 ст. 59 Статуту встановлено, що командир (начальник) зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи корупційного правопорушення військовослужбовцем Збройний Сил України начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Згідно ст. 67 Статуту командир полку зобов`язаний знати справжній стан військової дисципліни в полку, вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, негайно доповідати старшому командирові (начальникові) про кримінальні чи корупційні правопорушення та надзвичайні події в полку і повідомляти про них відповідного прокурора (у разі належності полку до Збройних Сил України повідомляти також начальника відповідного органу управління Служби правопорядку), особисто з`ясовувати причини катастрофи та інших випадків, пов`язаних із загибеллю людей чи з іншими тяжкими наслідками.
Відповідно до п. 1.2 Інструкції, надзвичайна подія - це випадок, унаслідок якого загинули люди або завдано шкоди їх здоров`ю, нанесено значних матеріальних збитків державі чи громадянам або спричинено інших тяжких наслідків за відсутності ознак учинення діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Згідно п. 2.1 Інструкції, повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення, надзвичайні події та вжиті заходи щодо запобігання їх негативним наслідкам подаються посадовими особами в порядку підлеглості та по лінії чергової служби негайно після отримання інформації (доповіді) або виявлення (встановлення) таких фактів, з`ясування часу, обставин, осіб, які причетні, шкоди, що заподіяна, до Головного управління НГУ, а про дисциплінарні проступки - до територіальних управлінь. Одна із зазначених підстав для подання повідомлень є травмування військовослужбовця.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в адміністративному матеріалі доказами, а саме: протоколом про вчинення адміністративного правопорушення №30 від 08 квітня 2019 року, де зазначено, що ОСОБА_1 будучи командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, 03.04.2019 року недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, що виразилось у несвоєчасному повідомленні про надзвичайну подію до Військової прокуратури Київського Гарнізону, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП;донесенням з військової частини НОМЕР_2 №25 від 03.04.2019 року, в якому повідомлено начальника ПКТрУ НГУ про травмування військовослужбовця ОСОБА_3 , який поскаржився на біль в області живота та якого 03.04.2019 року о 20 год. доставлено до КМКЛ з попереднім діагнозом розрив селезінки, внаслідок чого він був ушпиталений (відправлено 03.04.2019 року о 21 год. 22 хв.); донесенням з військової частини НОМЕР_2 №25 від 03.04.2019 року, в якому повідомлено начальника ПКТрУ НГУ та військового прокурора Київського гарнізону центрального регіону про травмування військовослужбовця ОСОБА_3 , внаслідок вчинення дій ОСОБА_4 , які містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 426-1 КК України (відправлено 04.04.2019 року о 13 год. 30 хв.); поясненнями свідків наданими в суді першої інстанції ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 1-10, 37, 73, 76).
З наданих суду документів та пояснень свідків, суд першої інстанції дійшов до висновку, що інформацію щодо травмування солдата ОСОБА_3 командир військової частини отримав 03.04.2019 року, однак повідомлення про подію, що сталась було направлено прокурору тільки 04.04.2019 року о 13-03 год., що порушує вимоги Інструкції про порядок подання повідомлень про правопорушення, надзвичайні події та дисциплінарні проступки в Національній гвардії України та їх облік від 30.05.2017 року № 333.
Враховуючи вказані докази вважаю, що суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП наклав на нього стягнення в межах санкції ч.2 ст. 172-15 КУпАП, яке за своїм видом та розміром сприятиме досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень.
Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, апеляційна скарга не містить.
Доводи апелянта, що ця подія не носила характеру надзвичайної є необґрунтованими, оскільки суперечать змісту п.1.2 Інструкції, де визначено, що надзвичайна подія - це випадок, унаслідок якого загинули люди або завдано шкоди їх здоров`ю, нанесено значних матеріальних збитків державі чи громадянам або спричинено інших тяжких наслідків за відсутності ознак учинення діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Твердження апелянта про те, що суд встановивши факт закінчення строків накладення адміністративного стягнення, не мав права встановлювати винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за змістом ст.ст. 247, 280 КУпАП закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення може мати місце лише тоді, коли у справі з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа, яка притягується до відповідальності у вчиненні правопорушення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто чи немає підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.п.1-6 ст. 247 КУпАП.
Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції, що при складанні протоколу була допущена технічна помилка, що не впливає на суть протоколу та не спростовує факт несвоєчасного повідомлення про надзвичайну подію до Військової прокуратури.
Діючим КУпАП не передбачено ведення протоколів судових засідань, а також фіксування судового процесу по справах про адміністративні правопорушення технічними засобами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не впливають на суть прийнятого судом рішення.
Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Отже, відсутність у протоколі підпису свідків не є обов`язковими реквізитами протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , які зазначені в протоколі були перевірені судом першої інстанції під час розгляду справи, яким суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта, щодо відсутності підписів свідків в протоколі про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу.

Враховуючи зазначене, на думку апеляційного суду, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року є законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 Стригун М.А., , залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Б. Зіміна