Номер провадження: 33/813/1016/19
Номер справи місцевого суду: 523/9084/19
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ - Котелевського Р.І.,

за участю:

секретарів судового засідання: Гасанової Л.Я.к., Тьосової Я.В.,

захисника Тон кошкура І.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 384,20 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він, у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, 30.05.2019 року, приблизно о 23 год. 20 хв., в м. Одесі на вул. Чорноморського Козацтва, 28, керував автомобілем «BMW 320D» номерний знак НОМЕР_1), з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та, більш того, пройшов його в медичному закладі, за результатами обстеження в якому висновок щодо його алкогольного або іншого сп`яніння є негативним.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до неї докази; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія ( Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, але таке рішення не можна визнавати законним та обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України.

З оскаржуваної постанови убачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді штрафу, суддя не дотримався вимог закону та призначив стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП. Так, визначаючи стягнення у виді штрафу, суддя районного суду не врахував, що у відповідності до вимог ст. 27 КУпАП, стягнення у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 визнано винним оскаржуваною постановою, регламентовано, що таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже санкцією зазначеної норми закону стягнення визначене у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, у зв`язку з чим таким чином і мало бути призначене стягнення особі, яка притягнута до відповідальності з вказанням еквіваленту цих мінімумів у грошовій сумі.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 (сімнадцяти) гривень.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що суддя районного суду при ухвалені рішення не дотримався вимог ст.ст. 27, 33, 283 КУпАП, оскільки стягнення накладене за адміністративне за ч.1 ст.130 КУпАП визначено не у виді, встановленому цим Кодексом.Зазначене є однією з підстав для визнання постанови судді районного суду необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам закону.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваної постанови в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята з недотриманням вимог КУпАП, зокрема в зв`язку з неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.

Так, в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що у зазначені в протоколі про адміністративне право рушення місце, дату та час він дійсно керував автомобілем та був зупинений нарядом поліції. Поліцейські запропонували йому пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що він погодився та прибув до медичного закладу разом з поліцейськими. Поліцейські виписали йому направлення на медичний огляд, але після цього, наряд поліції, який здійснив його зупинку, поїхав за іншим викликом, передавши його іншому наряду поліції, який прибув до медичного закладу. Поліцейські з іншого наряду, не розібравшись в обставинах справи склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, не зважаючи на те, що в той же час, він у визначеному законом порядку пройшов огляд на стан сп`яніння в КПП «ООМЦПЗ» ООР, зокрема здав зразки сечі, після чого отримав висновок, який надав в районному суді. Згідно медичного висновку він не перебував в стані наркотичного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що під час складання відносно протоколу про адміністративне правопорушення, свідки правопорушення не були присутні.

Пояснення ОСОБА_1 щодо обставин зупинки, спілкування з працівниками поліції, складання протоколу та відсутності свідків на місці події та під час складання протоколу, фактично були підтверджені в судовому засіданні апеляційного суду поліцейськими, які доставляли ОСОБА_1 до медичного закладу, давали направлення на медичний огляду та за участю яких складався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При цьому, поліцейський ОСОБА_2 підтвердив пояснення ОСОБА_1 про те, що останній не відмовився від проведення медичного огляду, але інші поліцейські: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , помилково склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, але це пояснюється великим навантаженням на працівників поліції в день чергування.

З урахуванням наведеного, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які долучені до матеріалів справи, апеляційний суд визнає недопустимими доказами, оскільки вони фактично були спростовані поясненнями ОСОБА_1 та поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 4,5).

Крім того, апеляційним судом досліджений висновок складений КПП «ООМЦПЗ» ООР від 04 липня 2019 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 був проведений на підставі направлення поліцейського ОСОБА_2 , проведений 31.05.2019 року, о 00:10 год., та відповідно до якого у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння (а.с.15).

Апеляційний суд констатує, що зазначений медичний висновок залишений районним судом поза увагою та йому не було надано відповідної правової оцінки, що є неприпустимим та визнається апеляційним судом порушенням вимог КУпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки доводи останнього про те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан його сп`яніння, та більш того пройшов його, і за результатами якого він в стані будь-якого сп`яніння не перебував, не спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому факт перебування ОСОБА_1 з ознаками наркотичного сп`яніння під час керування автомобілем та його відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, у передбаченому законом порядку встановлені не були.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження по справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський