Справа № 548/1752/19
Провадження № 3/548/532/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2019 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Хорольського ВП УНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, в матеріалах справи даних про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності немає, відомості про ідентифікаційнйи код відсутні,

за ст. 130 ч.1 КУпАП, суддя

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БД № 348938 від 28.07.2019 року, водій ОСОБА_1 28.07.2019 року близько 19 год. 20 хв. в м. Хорол по вул. Пушкіна керував транспортним засобом марки "Форд Транзит" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольноо сп`яніння, від продуття "Драгера" відмовився. Огляд проводився в Хорольській ЦРЛ про що свідчить медичний висновок № 35 від 28.07.2019 року, чим порушив п. 2.9 ПДР.

Вказані дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст.. 130 ч.1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини невяки суд не повідомив, клопотань не направив.

Суддею встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення від 28.07.2019 року відносно ОСОБА_1 складений з грубими порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, так як містить не конкретне формулювання звинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема суть адміністративного правопорушення.

Це означає, що звинувачення викладене в протоколі про адміністративне правопорушення повинно відповідати фабулі статті за якою звинувачується особа, це звинувачення повинно бути конкретним та не містити протиріч, які можуть вплинути на неправильне сприйняття суті звинуваення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність осіб за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Як видно із описової частини вказаної статті КУпАП об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення становлять або керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, або відмова, особи яка керувала транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, в даному випадку, на стан алкогольного сп`яніння.

Обидва ці елементи об`єктивної стронони адміністративного правопорушення, хоч і перебаченені ст. 130 ч.1 КУпАП, про те вини є взаємовиключними, і не можуть існувати одночасно, так як кожна із цих об`єктивних сторін підлягає доказуванню різними засобами, іншими словами це два різних правопорушення.

Як вбачається зі змісту протоколу ОСОБА_1 інкримінується те, що він керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння і при цьому відмовився від продуття приладу «Драгер», при цьому мається вказівка на ту обставину, що ОСОБА_1 проходив медосвідування в Хорольській ЦРЛ.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, без зазначення підпункту.

Пункт 2.9 ПДР України містить 6 підпунктів.

Відсутність вказівки в протоколі на підпункт пункту 2.9 ПДР України унеможливлює конкретизацію правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 .

З наявного в матеріалах справи висновку щодо резуьтатів медичного огляду № 35 від 28.07.2019 року вбачається, що стан сп`яніння ОСОБА_1 , встановлено клінічно, при цьому мається уточнення, що сотанній категорично відмовився від обстеження на стан сп`яніння.

Вказаний документ не може бути прийнятий судом як доказ керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння по тій причині, що він містить протиріччя, які полягають в тому, що стан сп`яніння був встанволений незважаючи на відмову обстежуваного від проходження меичного огляду.

Суддя констатує, що протокол складено таким чином, що з його змісу не зрозуміло, яке саме порушенняправил дорожнього руху інкримінується ОСОБА_1 .

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, достовірно встановити те, що гр. ОСОБА_1 керував автомобілем перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неможливо, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно дост. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Кожен має правона справедливийі публічний розгляд його справи упродовж розумного строкунезалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прийнятому рішенні у справі«Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі«Карелін проти Росії`на даний момент не набрало законної сили, але суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд також враховує висновки Конституційного Суду України від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, де в п.2.1 мотивувальної частини рішення, зазначено, що: «…згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245)».

Положення статті 62Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.130,247,251,283,284,285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАПзакрити на підставі п. 1ст. 247 КУпАПза відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду Полтавської області протягом 10 діб з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області.

Суддя: В.П. Старокожко