Справа № 473/4100/19
П О С Т А Н О В А
іменем України

"01" жовтня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Дробинського О.Е., секретаря Алдушиної І.Я.,

з участю прокурора Ватуліної А.І.

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенська, Миколаївської області, громадянина України, українця, командира відділення військової частини НОМЕР_1 , сержанта , на момент інкримінованого йому діяння обіймав посаду молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Державної установи "Вознесенська ВК №72", місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №284 від 11 квітня 2019 року, складеного старшим оперуповноваженим Управлінням захисту економіки Національної поліції Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, 22 горудня 2016 року наказом №159/ос-16 «Вознесенська виправна колонія №72» ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони Вознесенської виправної колонії №72.

28 лютогоня 2019 року наказом №35/ОС-19 ДУ «Вознесенська виправна колонія №72» сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора відділу охорони Вознесенської виправної колонії №72, за власним бажанням.

Відповідно до ст. 1, підп. Д п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме особою рядового складу державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи, зазначені в пункті 1, підпунктах «А» і «В» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені в підп. В п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Але ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням подав лише 01 березня 2019 року, не маючи поважних причин для неподання декларації своєчасно, чим допустив порушення встановленого строку подання вказаної декларації.

Прокурор просила визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та застосувати відносно нього стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

У відповідності до ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня виявлення правопорушення (ч.3 ст.38 КУпАП).
Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку субєктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.
Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, - на провадження у справах про адміністративні правопорушення п.39 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02).
Згідно з п.137 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі «ОСОБА_8 проти України» - строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпечення юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
У справі«ВАТ «Нефтяна компанія Юкос» проти Росії» (OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia, рішення від 20.09.2011 р., заява №14902/04)зазначено, що кримінальний закон не повинен тлумачитися розширено на шкоду обвинуваченому, наприклад, за аналогією. Крім того, термін «закон» передбачає якісні вимоги, включаючи доступність і передбачуваність. Суд раніше визначав термін давності як передбачене законом право порушника не бути підданим переслідуванню або притягнутим до суду після закінчення певного строку після вчинення правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, та запобігання обмеженням прав обвинувачених, які можуть бути порушені, якщо суди повинні будуть прийняти рішення на підставі доказів, що можуть стати неповними з плином часу (§ 567, 568).
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягається до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, яке було виявлено Департаментом перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції 13 червня 2019 року за №44-05/50115/19 об 11 год.17хв. /а.с.9/, тобто станом на час розгляду справи судом строк притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане адміністративне правопорушення, згідно з ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, що не дає підстав для накладення стягнення, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
На підставі ч.3 ст.38, п.7 ст.247 КУпАП, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ч.3 ст.38 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 /десяти/ днів з дня винесення постанови.
Суддя О. Е. Дробинський