Справа № 161/7883/19 Провадження №33/802/685/19 Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В.
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 04 травня 2019 року о 18.40 годині на масиві «Діброва», на вулиці Діброва, 169, в селі Лище, Луцького району, Волинської області керував транспортним засобом «М-2140», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі МОЗ України - ВОНД, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, він же 04 травня 2019 року о 18.40 годині на масиві «Діброва», на вулиці Діброва, 169, в селі Лище, Луцького району, Волинської області керуючи транспортним засобом «М-2140», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, здійснив наїзд на електроопору, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду. Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається, що суд безпідставно розглянув справу у його відсутності. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, які йому ставились у вину.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях апеляційного суду, 10 вересня 2019 року, 09 жовтня 2019 року, пояснення апелянтів - ОСОБА_1 , адвоката Носкова О.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приходжу до наступного висновку.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 09:00 год.18 жовтня 2019 року апелянт і його захисник не з`явились, хоча про дату відкладення розгляду матеріалів належним чином повідомлялись головуючим у справі усно 09 жовтня 2019 року; заяв та повідомлень щодо відкладення справи від перших не надходило.

Матеріалами судової справи стверджується, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду протоколів про адміністративні правопорушення щодо нього в суді першої інстанції. Разом із тим, ці матеріали містять заяву та розписку адвоката Носкова О.М. про ознайомлення з матеріалами справи та отримання ним копії оскаржуваного рішення від 22 липня 2019 року - 15 серпня 2019 року. Апеляційна скарга була подана 19 серпня 2019 року. Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що копію оскаржуваної постанови отримав на адресу: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (а.с. 42). За таких обставин, з метою забезпечення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за доцільне поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про можливість розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складені протоколи про порушення Правил дорожнього руху України - ОСОБА_1 , оскільки суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Адресу, на яку місцевий суд надсилав виклики ОСОБА_1 , - АДРЕСА_3 , останній вказав при оформленні матеріалів про порушення Правил дорожнього руху України, що підтверджується його ж підписами (а.с. 1, 2, 4, 8). Водійського посвідчення під час перевірки документів на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 не пред`явив, про що щодо нього винесена відповідно постанова (а.с. 8).

Доводи, висловлені в апеляційній скарзі в частині здійснення судових викликів ОСОБА_1 за адресою проживання його сина - АДРЕСА_3 , в той час, як його точна адреса проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 , які перший підтверджує копією паспорта та водійського посвідчення, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, оскільки вони не були відомі суду.

Окрім того, суд здійснював повідомлення про судовий розгляд матеріалів щодо ОСОБА_1 шляхом подачі судових оголошень на дошці оголошень суду, а також шляхом розміщення такого на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с. 17-18).

Разом із тим, особа, притягнута до відповідальності, повідомлялась про місце розгляду його справи під час оформлення матеріалів, про що також підписалась у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому апеляційний суд розцінює пасивну процесуальну поведінку ОСОБА_1 як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд не знаходить порушення права на захист ОСОБА_1 суддею Луцького міськрайонного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам, апеляційний суд вважає їх надуманими.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколами про адміністративні правопорушення серії БД №344774, та серії БД №344775 від 04 травня 2019 року, висновком ВОНД № 1140 від 04 травня 2019 року, рапортом поліцейського, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 травня 2019 року, відеозаписом з боді-камери працівників поліції.

Доводи апелянта про те, що у справі відсутні будь-які докази, що саме він керував автомобілем «М-2140» за обставин, викладених у протоколах про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП є безпідставними.

Так, в письмових поясненнях ОСОБА_6 (а.с. 5) вказав, що 04 травня 2019 року він приїздив в АДРЕСА_4 , на прохання ОСОБА_7 , з метою забрати у водія ОСОБА_1 автомобіль «М-2140», що причетний до дорожньо-транспортної пригоди, та зобов`язався у своїх поясненнях не допускати ОСОБА_1 до керування транспортними засобами до повного отверезіння.

Окрім того, на відеозаписі з боді-камер працівників поліції дійсно не вбачається факту керування автомобілем будь-якою особою, оскільки працівники патрульної поліції прибули на місце події вже після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, однак цим же записом зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомляв патрульним на їх запитання, що саме він був водієм транспортного засобу і вчинив автопригоду.

Відтак, версія апелянта щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди 04 травня 2019 року за обставин, зазначених в протоколі серії БД №344775 не ним особисто, а його сином ОСОБА_8 не знаходить підтвердження зібраними фактичними даними, і спростовується, крім того, показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5

Працівник поліції ОСОБА_2 ствердив при апеляційному розгляді справи, що на вул. Рівненській, водій одного з автомобілів, анкетні дані якого не встановлювались, повідомив поліцейських екіпажу патрульної поліції, що на масиві Діброва в с. Лище Луцького району, водій автомобіля «Москвич» жовтого кольору, наїхав на перешкоду, тобто вчинив дорожньо-транспортну пригоду, має тілесні ушкодження на обличчі, і на його переконання, ця особа (водій) перебуває у нетверезому стані. Прибувши на місце вони з напарником за ознакою травми обличчя почали задавати запитання водієві, на якого в подальшому був складений протокол про адміністративне правопорушення, які стосувались обставин автопригоди. Водій відразу заперечував свою причетність, однак згодом визнав свою винуватість, пояснюючи, що так вийшло внаслідок сварки з дружиною.

На місці події було ще дві особи, один з яких син ОСОБА_1 після розмови з батьком пояснив, що саме він керував цим автомобілем, та в подальшому наїхав на перешкоду. Оскільки ОСОБА_1 на боді-камеру не заперечував факту керування транспортним засобом, в тому числі, коли вони перебували в лікувальному закладі, а тому на нього був складений протокол, а пояснення сина до уваги не брали, так як поліцейські вважали це способом уникнення відповідальності.

Також поліцейський уточнив, що ніяких пояснень у водія, який повідомив їм про пригоду вони не відбирали.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 18 жовтня 2019 року надав апеляційному суду аналогічні пояснення. Зазначив також, що спочатку ОСОБА_1 не визнавав своєї причетності до вчинення адміністративних правопорушень, здійснював спробу домовитись з працівниками поліції, пропонував останнім оформити матеріали справи на свого сина ОСОБА_8 , однак прийнявши від поліцейських відмову надав пояснення що саме він особисто керував автомобілем та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, зазначені пояснення ОСОБА_1 зафіксовані на відеозаписі з боді-камери працівників поліції. Вбачаючи, окрім цього явні ознаки алкогольного спяніння поліцейськими було прийнято рішення провести освідування водія ОСОБА_1 на виявлення стану алкогольного спяніння, який проводився в лікувальному закладі, після чого були оформлені відповідні протоколи про адміністративні правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 , присутність якого на місці події не заперечив працівник поліції, будучи попередженим про обов`язок дати правдиві свідчення згідно ст. 272 КУпАП, пояснив в суді апеляційної інстанції про те, що керував автомобілем «Москвич», не ОСОБА_1 , а син ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , який після зупинки транспортного засобу залишив його на дорозі не затягнувши стоянкового гальма та не ввімкнув першої передачі, щоб запобігти руху автомобіля, внаслідок чого автомобіль наїхав самовільно на перешкоду.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що разом із свідком ОСОБА_6 , у якого працівники поліції відбирали пояснення на місці події, прибули на місце події щоб забрати автомобіль «Москвич», оскільки його власник був в нетверезому стані.

Перед тим як мали буксирувати цей автомобіль ОСОБА_9 повідомив йому, що він керував автомобілем «Москвич», після зупинки транспортного засобу залишив його не затягнувши стоянкового гальма та не ввімкнув першої передачі, щоб запобігти руху автомобіля, внаслідок чого автомобіль наїхав самовільно з нахилу на перешкоду.

Однак, показання зазначених свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . апеляційний не може прийняти до уваги з огляду на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , котрий повідомив ОСОБА_4 зазначені обставини, є родичами ОСОБА_1 , тобто є заінтересованими особами.

Свідок ОСОБА_6 (а.с.5) на неодноразові виклики в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився.

Відтак, аналізуючи всі зібрані і досліджені докази в сукупності, у відповідності до ст. 250, 251 КУпАП, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в яких він стверджує, що адміністративних правопорушень не вчиняв, керував транспортним засобом не він, а його син ОСОБА_8 є неспроможними.

Інших істотних та переконливих доводів, які могли б заперечити висновки судді місцевого суду в оскаржуваній постанові про доведеність винуватості ОСОБА_1 та могли бути підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд першої інстанції, оцінивши всі докази в сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк