Роздільнянський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 511/217/19

Номер провадження: 3/511/217/19

"07" березня 2019 р. Роздільнянського районного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Бобровська І . В за участю секретаря судового засідання - Захарової О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, представника ДПС України Південного регіонального управління Білгород-Дністровського прикордонного загону ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, маючого вищою педагогічною освіту, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 185-10 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03.02.2019 року ОСОБА_1 03 лютого 2019 року о 11 годині 55 хвилин перебуваючи в міжнародному пункті пропуску "Кучурган-Первомайськ" вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби України, а саме, на неодноразову вимогу предявити паспортний документ вів себе агресивно, від проведення особистого огляду відмовився. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 204-1 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що 15.12.2018 року виїхав з території України по паспорту для виїзду за кордон, виданого йому як громадянину України. Повертаючись з Молдови до України він залишив у родичів пакет з документами, однак у нього при собі був паспорт громадянина ОСОБА_3 та він вимушений був перетнути Державний кордон України саме по цьому паспорту, тобто попав на територію України як громадянин ОСОБА_3. Після цього щоб не порушувати строк знаходження на Україні, а саме 90 діб він вирішив перетнути державний кордон України та поїхати в Молдову. 03.02.2019 року перетнувши безперешкодно Державний кордон України на вихід по закордоному паспорту громадянина ОСОБА_3, приблизно через 30 хвилин він повернувся на територію України, предявивши на прикордонному посту закордонний паспорт громадянина України та його було запрошено для дачі пояснень. Інспектором ДПС України ОСОБА_4В його було звинувачене в порушенні ст. 2 Закону України « Про громадянство України» та ст. 6 Конституції України, яка встановлює засади Державної влади в України, а також звинувачено в тому, що закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3, який виданий на імя ОСОБА_1 є фальшивим, оскільки дійсним до 2017 року. У всіх протоколах працівники прикордонний служби писали те, що паспорт громадянина ОСОБА_3 виданого на імя ОСОБА_1 дійсний до 2017 року, хоча на 5 сторінці паспорту є відмітка про продовження дії паспорту до 2022 року. Паспорт громадянина ОСОБА_3 відмовлявся віддати, оскільки вказаний документ є власністю громадянина та не може бути вилученим без постанови суду, натомість паспорт громадянина України для виїзду за кордон є власністю держави, але ОСОБА_1 не заперечував проти його затримання та примусового огляду, опору не чинив. Також працівники прикордонної служби наполягали на підписанні протоколу про адміністративне правопорушення, не надавши часу для того, щоб ОСОБА_1 прочитав його. Також ОСОБА_1 зазначив, що дуже нервував та був не згодний з вилученням паспорту громадянина ОСОБА_3, який дійсний до 2022 року, але вів себе адекватно, злісної непокори не чинив, на працівників ДПС України не кричав, просто розмовляв голосно, по причині поганого слуху та хвилювання. В своїх діях він не бачить правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП, а отже просить суд закрити вказане провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 03.02.2019 року її чоловік ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України в мпп «Кучурган - Первомайськ», однак він повинен був перетнути Державний кордон України та повернутись в Кучурган, вона очікувала його, однак його довго не було, прибувши на прикордонну зону вона дізналась, що її чоловік ОСОБА_1 перебуває у спеціальному приміщенні, оскільки є затриманим. Підійшовши до вказаних приміщень інспектором Гура їй було повідомлено про те, що у ОСОБА_1 фальшиві документи, оскільки дійсні до 2017 року. При вказаних діях був присутній один свідок, який є робітником прикордонної служби, другого понятого не було. Чоловік ОСОБА_1 просив їх представитись перед ним, оскільки він не знав з ким має розмову. Інспектори відмовились надавати йому документи, які підтверджують їх особу. Інспектор Борщ попросив у ОСОБА_1 документи, а саме паспорт громадянина ОСОБА_3, та стверджував про фальшивість паспорту, однак ОСОБА_1 неодноразово акцентував увагу на тому, що паспорт продовжено до 2022 року, про що є відмітка на 5 сторінці паспорту, інспектор Борщ відмовився вислуховувати його, після складання протоколу на ОСОБА_1 з ним не дали ознайомитись, його права не роз»яснували, ОСОБА_1 М просив надати йому лист бумаги, щоб написати письмові пояснення, однак інспектори відмовились це робити.

Представник прикордонної служби ОСОБА_2 просила суд застосувати до порушника ст. 22 КУпАП та звільнити його від відповідальності.

Суд дослідивши всі докази по справі, допитавши свідка, оглянувши DVD-диск долучений до протоколу, а також відеозапис зроблений дружиною ОСОБА_1 прийшов до наступного.

В протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому полягали законні вимоги працівників Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. В протоколі відсутні відомості про те, що працівники Державної прикордонної служби України пред'явили ОСОБА_1 саме законні вимоги або розпорядження.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся предявляти закордонний паспорт громадянина України, по якому він зайшов на територію України, але він відмовився надати працівникам ДПС України закордонний паспорт громадянина ОСОБА_3 по якому він до цього залишав територію України, мотивуючи це тим, що паспорт громадянина ОСОБА_3 є його власністю. Затриманню та проведенню особистого огляду ОСОБА_1 не перешкоджав. Вимоги ОСОБА_1 предявити службові посвідчення працівників ДПС України, підстави для проведення його обшуку, надати йому для ознайомлення документи, які від нього вимагали підписати працівники ДПС України, перед їх підписанням, не розуміння того, на якій підставі на нього складають протокол за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, та не згода з ним, на думку суду, не може вважатися злісною непокорою за яку передбачена відповідальність ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідальність за ст. 185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.) надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги."»

Законна вимога прикордонника до громадина предявити документи та провести особистий огляд громадянина не є складовою частиною обєктивної сторони правопорушення за ст.185-10 КУпАП, так як при відсутності документів її не можливо виконати і стосується ця вимога обєктивної сторони ст. 202 КУпАП або ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до Закону "Про державний кордон України" та положення "Про прикордонний режим", затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року (п.11) завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виконання завдань. пов'язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Згідно п.3 ст.20 Закону України " Про Державну прикордонну службу України" органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: перевіряти у осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в'їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати та проводити особистий огляд затриманих.

Жодних доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 саме п.3 ст.20 ЗУ "Про Державну прикордонну службу України" суду не надано.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за які законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Дії ОСОБА_1, який на вимогу військовослужбовця ДПС України, відмовився від надати другий закордонний паспорт та відмовився від особистого огляду, не заперечуючи проти проведення примусового огляду працівниками ДПС України, формально містять ознаки непокори. Проте ця непокора не містить у собі ознак злісної непокори, відповідальність за яку передбачена ст.185-10 ч.1 КУпАП.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.185-10 ч.1 КУпАП, в зв'язку з чим провадження по справі підлягає закриттю. на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 247 п.1 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП по протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №603819 від 03.02.2019 року - закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу правопорушення на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її ухвалення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Суддя: І. В. Бобровська

Постанова набрала законної сили "______" ____________20___р.

Срок предґявлення до виконання постанови 3 місяці.