КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1368/2019 Постанова винесена суддею Левицькою Т.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой Кримської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого спеціалістом клінічних досліджень ТОВ «Кованс Клінікал Енд Періепрувл Сервісез», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 16 грудня 2018 року о 07 год. 10 хв. по пров. Т. Шевченка, 5 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Шимко А.О., вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та прийняти нову постанову, якою справу закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, та щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, а також те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,

Зокрема, зазначають, що жодного огляду на визначення ознак наркотичного сп`яніння, які були прописані у протоколі серії БД № 193869, поліцейські щодо ОСОБА_1 не проводили та, незважаючи на його незгоду із даним висновком, наполягали на проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак, обурившись на дану завідомо незаконну пропозицію, яка надійшла після 15-ти хвилинного спілкування з працівниками поліції, під час якого з`ясовувались різні питання, в тому числі про те, що він робить у місті Києві з номерами одеської реєстрації, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що у нього відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, а тому не вбачає підстав для того, аби згідно нього був проведений огляд, але такі його пояснення, працівниками поліції були розцінені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку.

При цьому, свідком усієї конфліктної ситуації, яка виникла між ним та інспекторами патрульної поліції, став ОСОБА_2 , який перебував в якості пасажира у його автомобілі.

Тому вважають, що дії поліцейських не відповідають ч. 5 ст. 7 ЗУ «Про національну поліцію».

Крім того, ОСОБА_1 було пройдено огляд на стан сп`яніння у Київській наркологічній лікарні «Соціотерапія», висновок якої підтвердив той факт, що він не має жодних ознак сп`яніння.

Також після складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що викликає сумнів щодо аргументованості та об`єктивності протоколу про адміністративне правопорушення і як наслідок, можливе винесення не справедливого та неправомірного рішення судом першої інстанції.

До того ж, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд в заклад охорони здоров`я водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому аналізуючи зазначені положення Кодексу у взаємозв`язку між собою, а також з положеннями відомчих інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп`яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в даних випадках, на думку апелянтів, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, повинен проводитися співробітниками поліції у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані сп`яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров`я. Вказані норми закону мають імперативний характер, а тому порушення зазначеного порядку, зокрема, послідовності його проведення або не проведення у точній відповідності із законом, тягне за собою недійсність результатів такого огляду.

Таким чином, поліцейські не дотримались положень зазначених нормативно-правових актів.

Окрім цього, звертають увагу й на те, що в даному випадку не було дотримано безперервності відеозапису, що значно вплинуло на з`ясування усіх обставин справи і, як наслідок, прийняття не справедливого рішення судом першої інстанції.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не міг бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки обставини викладені у протоколі не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шимка А.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, інспекторів Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянтів, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянтів, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога для визначення стану сп`яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані саме наркотичного сп`яніння, та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та його захисника Шимка А .О ., а також поясненнями, допитаних під час апеляційного розгляду інспекторів Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , відповідно до яких, у грудні 2018 року автомобіль Шевролет Камаро під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Грінченка та повернув у провулок Шевченка, був зупинений за порушення п. 31.4.7 (е) ПДР - відсутність на автомобілі задніх бризговиків, тобто за технічно несправний стан автомобіля, але водій повідомив, що заводом виробником не передбачено бризговиків на його автомобілі, тому, перевіривши цю інформацію через Інтернеті і з`ясувавши, що це дійсно так, постанову за порушення ПДР щодо нього не складали. Разом з тим, в ході спілкування з водієм у них виникли підозри, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, так як у нього були виявлені такі ознаки наркотичного сп`яніння, як: розширені зіниці очей, які не реагували на світло, тремтіння рук, яке водій пояснював тим, що вперше має спілкування з працівниками поліції, тому боїться, але причину своєї боязні пояснити не зміг, тому водію було запропоновано пройти медичний огляд у лікаря-нарколога на стан сп`яніння, але він відмовився у присутності двох свідків, пояснивши це тим, що нічого не вживав та, що у нього не має часу, так як поспішає додому, у зв`язку з чим відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення та відсторонено його від керування - був викликаний драйвер і після того як останній приїхав, вони поїхали. При цьому, на відеореєстраторі зафіксовано відмову водія від проходження огляду, але чому відеозапис не повний, пояснити не можуть, адже після здачі його у відповідний відділ доступу до нього не мають.

Також інспектор поліції ОСОБА_9 вказав й про те, що, виявивши у водія ознаки сп`яніння, він почав задавати йому ряд запитань та перевірив vin-код автомобіля для того, щоб зав`язати з ним діалог та з`ясувати його стан, а не для з`ясування інформації щодо його особистого життя та матеріального стану. До того ж, перевірка автомобіля, який водій показував їм добровільно, передбачена ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію».

Окрім цього, під час апеляційного розгляду сам ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога, вважаючи спілкування працівників поліції з ним незрозумілим, упередженим та небезпечним, хоча вони на нього не кричали та його не кривдили, а також вказав, що після складання відносно нього протоколу, він звернувся у медичний заклад КМНКЛ «Соціотерапія» та пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, висновок якого підтвердив той факт, що він не має жодних ознак сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_1 вказав про те, що вважаючи дії інспекторів поліції по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку, однак йому було відмовлено через відсутність в діях працівників поліції порушень при складанні матеріалів стосовно ОСОБА_1

А тому такі твердження ОСОБА_1 та його захисника про наявність конфліктної ситуації, яка виникла між ОСОБА_1 та інспекторами патрульної поліції, розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.

При цьому, доводи ОСОБА_1 та його захисника в апеляційній скарзі про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів, не заслуговують на увагу.

Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 спочатку пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Також не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 та його захисника в апеляційній скарзі про порушення процедури і спростовування факту вимоги працівників поліції пройти огляд у закладі охорони здоров`я через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки за змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, таке направлення видається лише у разі наявності згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а такої згоди, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 не надавав.

Що стосується, долученого до апеляційної скарги, висновку №012223 від 21.12.2018 року КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки, відповідно до вимог п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а, згідно вказаного висновку, огляд ОСОБА_1 проведено за його заявою 17.12.2018 року о 01 год. 30 хв., тобто більше ніж дві години після його зупинення працівниками поліції, що також підтверджується і наданим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду Актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КМНКЛ «Соціотерапія» №012223 від 17.12.2018 року.

До того ж в даному випадку ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , на який посилаються апелянти, у даному випадку не має доказового значення.

Стосовно доводів апелянтів про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки підтверджується вищенаведеними доказами.

Щодо тверджень ОСОБА_1 та його захисника в апеляційній скарзі проте, що поліцейськими не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо винуватості ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується посилань ОСОБА_1 та його захисника на те, що в матеріалах справи, в порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками поліції не зазначено жодну підставу зупинки ОСОБА_1 та як наслідок - про неправомірність всіх їх наступних дій, в т.ч. і щодо виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то вони є надуманими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП із зазначенням всіх необхідних даних.

При цьому вказані твердження спростовуються поясненнями інспекторів патрульної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вказали, що ОСОБА_1 був зупинений за відсутність на автомобілі задніх бризговиків, що очевидно свідчило про технічно несправний стан автомобіля, але після перевірки та підтвердження інформації, що їх наявність не передбачена заводом виробником, постанову за порушення ПДР щодо нього не складали, але, оскільки в процесі спілкування з ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та у зв`язку з його відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, на ОСОБА_1 було складено протокол саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вказані обставини не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду і сам ОСОБА_1 .

Отже, така причина для зупинки, як наявність очевидних ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобубула озвучена ОСОБА_1 працівниками поліції, що в цілому відповідає вимогам ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", а протилежні тому твердження ОСОБА_1 та його захисника Шимка А. О. не є обґрунтованими.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянтів про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.