Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Краснова Р. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..

Згідно постанови, 14 листопада 2018 року о 21-ій годині 50 хвилин по вул. Грушевського, 51, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, порушення мовлення), і від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат Краснов Р. В. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що протокол щодо ОСОБА_1 складено без додержання вимог передбачених ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутні дані про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, не повідомлено про час та місце розгляду справи, не відібрано в нього пояснень і, при цьому, в протоколі зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , де він ніколи не проживав та не був зареєстрований, що в свою чергу зобов`язувало суд повернути матеріали справи на доопрацювання до органу, яким їх було оформлено. Разом із тим, зазначає, що в протоколі не зазначено відповідно до якого саме установленого законом порядку ОСОБА_1 повинен був пройти освідування, не міститься даних про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та про наявність у працівників поліції приладу «Драгер» під час оформлення протоколу. Вказує на те, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків не являються доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що їм був роз`яснений порядок проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння і що вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. При цьому, звертає увагу на те, що вказані пояснення свідків не підтверджують факту керування ОСОБА_1 автомобілем та не містять конкретизації від якого саме огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Разом із тим, зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані про вручення ОСОБА_1 копії протоколу чи відомості про причини її не вручення, і в протоколі не зазначено чи видавалося ОСОБА_1 як водію направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Також вказує на те, що у підтвердження вини ОСОБА_1 суд послався на протокол серії ГП 129064, складений 27.10.2018, тобто за місяць до події, розглянутої судом, що також є свідченням формального підходу до розгляду справи, або застосування до оформлення постанови формалізованого документу. Крім того, вважає, що суд не навів мотивів відмови в задоволенні клопотання щодо виклику в судове засідання інспектора, який склав протокол, та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит зазначених у протоколі свідків. Вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Краснова Р. В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Так, з рапорту поліцейського взводу 1 роти 4 УПП в Закарпатській області ОСОБА_2 вбачається, що 14.11.2018, патрулюючи в м. Ужгород у складу екіпажу 151 Синкулич / ОСОБА_2, отримали повідомлення від екіпажу Т 1 Пуйко / ОСОБА_4 / ОСОБА_3 про те, що ними зупинено транспортний засіб марки «Шкода Октавія» за порушення ПДР, водій якого знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, після чого, щодо ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та вилучено посвідчення водія. При цьому, вказаний водій відмовився від надання пояснень, підпису протоколу, отримання його копії та тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. Транспортний засіб залишено в м. Ужгород по вул. Грушевського, 51, без порушень ПДР (а. с. 5).

Зміст вказаного рапорту свідчить про те, що транспортний засіб марки «Skoda Octavia», д. н. з. НОМЕР_1 , яким нібито керував ОСОБА_1 не був зупинений екіпажем 151 у складі Синкулич / ОСОБА_2, посадовою особою якого ОСОБА_2 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 ..

Будучи викликаним апеляційним судом через керівництво УПП в Закарпатській області на розгляд справи інспектор УПП в Закарпатській області ОСОБА_2, яка склала щодо ОСОБА_1 протокол, а також поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими було зупинено транспортний засіб, у судове засідання не з`явилися з невідомих апеляційному суду причин, не повідомивши апеляційний суд про причини неявки, у зв`язку із чим, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати шляхом допиту вказаних поліцейських які-небудь факти та обставини, що мають значення для повного та всебічного розгляду справи, зокрема, обставини пов`язані з прізвищем, ім`ям особи, саме яка керувала автомобілем.

Тому, пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а знаходився в ньому, чекаючи на свого знайомого, який погодився забрати автомобіль, так як він - ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння і не хотів керувати автомобілем, - залишаються не спростованими.

Із цих підстав, неможливо дійти належного й обґрунтованого висновку про те, що в будь-кого з інспекторів у складі екіпажу 151, які не зупиняли автомобіль марки «Skoda Octavia», д. н. з. НОМЕР_1 , були підстави пропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Пояснення ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, окремі доводи апеляційної скарги (зокрема, про те, що: протокол щодо ОСОБА_1 складено без додержання вимог передбачених ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому відсутні дані про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, не повідомлено про час та місце розгляду справи, не відібрано в нього пояснень і, при цьому, в протоколі зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , де він ніколи не проживав та не був зареєстрований; у протоколі не зазначено відповідно до якого саме установленого законом порядку ОСОБА_1 повинен був пройти освідування, не міститься даних про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та про наявність у працівників поліції приладу «Драгер» під час оформлення протоколу; наявні в матеріалах справи пояснення свідків не являються доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що їм був роз`яснений порядок проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння і що вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань; вказані пояснення свідків не підтверджують факту керування ОСОБА_1 автомобілем та не містять конкретизації від якого саме огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився; в матеріалах справи відсутні дані про вручення ОСОБА_1 копії протоколу чи відомості про причини її не вручення, і в протоколі не зазначено чи видавалося ОСОБА_1 як водію направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння; в підтвердження вини ОСОБА_1 суд послався на протокол серії ГП 129064, складений 27.10.2018, тобто за місяць до події, розглянутої судом, що також є свідченням формального підходу до розгляду справи, або застосування до оформлення постанови формалізованого документу; суд не навів мотивів відмови в задоволенні клопотання щодо виклику в судове засідання інспектора, який склав протокол, та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит зазначених у протоколі свідків), - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на вищенаведені висновки апеляційного суду вважає їх такими, що можуть свідчити про окремі недоліки при складанні процесуальних документів та при розгляді справи.

Апеляційний суд також вважає, що посадові особи УПП в Закарпатській обасті через яких викликались на розгляд справи до апеляційного суду поліцейські ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не забезпечивши їх явку на розгляд справи, а поліцейські - неодноразово не з`являючись на розгляд справи (10.04. ; 30.05 та 13.09 2019), для з`ясування її фактичних обставин, у тому числі підтвердження правомірності вчинених поліцейськими дій та вини ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, обов`язок доведення винуватості особи в скоєнні проступку переклали на суд і доведення невинуватості - на сторону захисту, що є неприпустимим.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення має бути розглянута у розумні строки.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат Краснов Р. В., задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу передбаченого ч. 1 ст. 130 цього г ж Кодексу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан