Номер провадження: 33/813/728/19
Номер справи місцевого суду: 520/5725/19
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дрішлюка А.І.

при секретарі судового засідання Сороколет Ю.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду від 02 травня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2019 року було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130КУпАП (а.с. 2).

02 травня 2019 року постановою Київського районного суду м. Одеси вирішено визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього штраф в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с. 11).

14 травня 2019 року, не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення та не було перевірено жодним чином обставини вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема судом не викликано та не допитано свідків, не досліджено в судовому засіданні відеозапис. Апелянт стверджує, що відмовився від проходження тесту на стан сп`яніння на приладі «Драгер» та наполягав на проходженні огляду саме в медичному закладі. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, якою закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також апелянт подав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження (а.с. 13-17).

В судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

В процесі розгляду справи були надіслані запити та допитаний свідок ОСОБА_3 , яка знаходилась в транспортному засобі під керуванням ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 08.03.2019 року о 02 годині 49 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_1 , на пл. Незалежності в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини.

При цьому на ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ст. 122-2 КпАП України (невиконання водіями вимог про зупинку) та винесено постанову за ч. 1 ст. 121 КпАП України (порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами).

На місці зупинки працівниками патрульної поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. За участю свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується їх поясненнями наявними у матеріалах справи.

З наявного відеозапису (хронометраж запису 2-59 хв, 3-02 хв) вбачається, що ОСОБА_1 вимагає доказів знаходження його за кермом, заперечуючи цей факт взагалі. При тому, що з відеозапису з поліцейського автомобіля вбачається, що на 2-48-2-49 хвилині запису ОСОБА_1 знаходиться біля двері водія. В суді апеляційної інстанції апелянт цю позицію вже не підтримував. При цьому, незважаючи на те, що на відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 повідомляє працівникам поліції, що вони з апелянтом їдуть в медичний заклад, а апелянт відповідний доказ суду не надав, пояснивши при цьому, що минуло дві години з моменту його зупинки працівниками поліції. Крім того, з відеозапису вбачається, у 2-53 хв працівником поліції пропонується пройти тест водію ОСОБА_1

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про порушення п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» апелянтом, хоча і не надав належної оцінки відеозапису з точку зору його змісту та не зробив висновків щодо заперечень ОСОБА_1 по суті події.

Відповідно перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Між тим, прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції. Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ "Лутц проти Німеччини" від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ "Маліге (Malige) проти Франції" від 23.09.1998 року). ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія ( ОСОБА_6 Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі "Ескубе проти Бельгії"). Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно приймаючи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності слід дотримуватись гарантій встановлених вищевказаною практикою ЄСПЛ. Окрім того, правильний по суті висновок було зроблено в судовому засіданні без фіксації судового процесу та/або складання протоколу судового засідання, що суттєво ускладнює не тільки перевірки зібраних по справі доказів, але не дозволяє здійснити критичну перевірку процесуальної позиції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка користуючись відсутністю такої фіксації має можливість повідомляти будь-які дані щодо процедури розгляду справи в суді першої інстанції

Враховуючи викладене, Одеський апеляційний суд приймає нову постанову, якою визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт відмови від проходження огляду створює склад адміністративного правопорушення та не передбачає встановлення інших обставин крім факту відмови від проходження огляду. Разом з тим, апеляційний суд враховує час складання протоколу - 08.03.2019 року, а також ті обставини, що правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, не є триваючими, а отже строк накладення адміністративного стягнення починається з 08.03.2019 року і триває 3 місяці, тобто до 08.06.2019 року включно. Таким чином на час розгляду апеляційним судом тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, скінчився. Закінчення строку накладення адміністративного стягнення, є обставиною, яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності з положеннями ст.247 п.7 КУпАП, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. За таких обставин провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 на підставі ст.247 ч.1 п.7 КУпАП, підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 п.7 ст.247, ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду від 02 травня 2019 рокузадовольнити частково.

Постанову Київського районного суду від 02 травня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження у справі закрити в зв`язку з завершенням строків на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дрішлюк