Номер провадження: 33/813/948/19
Номер справи місцевого суду: 515*934/19
Головуючий у першій інстанції Сметаняк О.Я.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Пойзнер В.Є., прокурора Войтова Р.Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника Давиденка К.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.06.2019 року відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, депутата Татарбунарської міськради VII скликання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.,а також стягнуто судовий збір у розмірі 384, 20 грн.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи депутатом Татарбунарської міської ради Одеської області VII скликання, який відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом декларування та відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення ч. 1 ст. 45 зазначеного Закону, несвоєчасно, без поважних на те причин подав 03.04.2019 р. щорічну декларацію за 2018 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) за формою, що визначається агентством.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Давиденко К.В. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова є неправомірною з огляду на наступне:

- суд не врахував, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним, не спричинило шкоди ні суспільству, ні державі, зокрема, він не зміг подати вчасно декларацію через те, що дія його електронного ключа закінчилась та в нього хворіла дитина;

- протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є неналежним доказом, оскільки складений суб`єктом, зокрема, УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, який відповідно до закону не наділений правом здійснювати перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначене питання належить до виключної компетенції НАЗК.

Посилаючись на наведені обставини, захисник просить скасувати постанову суду та провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Давиденко К.В. не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду, натомість 04.09.2019 р. захисник подав до суду заяву про проведення апеляційного розгляду без його участі та участі апелянта у зв`язку із неможливістю прибуття за сімейними обставинами, в якій, серед іншого, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи зазначене та керуючись вимогами ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Давиденка К.В.

Заслухавши пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 та його захисника про те, що матеріали провадження не містять допустимих доказів вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки такі твердження є голослівними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, зазначена ст. 1 Закону передбачає, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, депутати місцевих рад.

Таким чином ОСОБА_1 як депутат Татарбунарської міської ради Одеської області (місцевої ради) є суб`єктом декларування відповідно до Закону.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 подав декларацію за 2018 рік несвоєчасно без поважних на це причин 03.04.2019 р., чим допустив порушення вимог фінансового контролю та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалами справи доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №480/2019 від 11.06.2019 р. (а.с. 1-9);

- поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 14) та в судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до яких останній пояснив, що дійсно подав декларацію тільки 03.04.2019 р., оскільки в нього закінчилась дія електронного ключа;

- розпискою депутата міської ради ОСОБА_1 про попередження щодо необхідності подання щорічної декларації до 01.04.2018 р. (а.с. 23);

- скрін-шотом подання гр. ОСОБА_1 щорічної декларації (а.с. 13), з якої вбачається, що ОСОБА_1 заходив в систему «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» 03.04.2019 р. о 16:26 год. та подав декларацію лише 03.04.2019 р. о 17:01 год.

Що стосується тверджень апелянта про те, що правопорушення є малозначним та не спричинило жодної шкоди ні суспільству ні державі, апеляційний суд такі твердження до уваги приймає та вважає їх слушними, однак наголошує на тому, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за вчинення якого на ОСОБА_1 накладено стягнення, є формальним, тобто для настання відповідальності за його вчинення необхідною умовою є лише здійснення дій, описаних в диспозиції статті, настання наслідків для притягнення до відповідальності не є обов`язковим.

Твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений суб`єктом, який відповідно до положень Закону не мав права на його складення, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП визначено, що особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, передбачені ст. 172-4 172-9 КУпАП, є уповноважені на те посадові особи внутрішніх справ (Національної поліції).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Окрім того, в матеріалах справи міститься лист керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя НАЗК ОСОБА_2 , адресований УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ щодо вжиття, відповідно до вимог ст. 255 КУпАП та враховуючи відсутність територіальних органів НАЗК, заходів з перевірки фактів несвоєчасного подання декларацій певними особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, серед яких також гр. ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Таким чином, посадові особи УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, всупереч твердженням ОСОБА_1 та його захисника, є особами, які відповідно до вимог закону уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних із корупцією.

Отже, враховуючи все вищевикладене в своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а також неспроможність доводів сторони захисту щодо неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією №480/2019 від 11.06.2019 р. та, як наслідок, інших доказів у справі.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Давиденка К.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Давиденка К.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.06.2019 року про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца