Номер провадження: 33/813/642/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Колеснікова Г.Я.,

секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови 15 вересня 2018 року о 14 год. 44 хв. ОСОБА_1 в м.Рівне по пр-ту Миру, 15 керував транспортним засобом «Lexus gs 300», н/з НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови. В присутності двох свідків від проходження медичного огляду в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (а.с.20-21).

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та справу закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, апелянт посилається на те, що постанова винесена без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки:

- суд в порушення ч.1 ст.268 КУпАП розглянув справу у його відсутність;

- судом не обґрунтоване обрання виду адміністративного стягнення;

- в наркотичному стані ОСОБА_1 не перебував, не знав про що був складений протокол, працівники поліції не пропонували будь-які медичні досліди для виявлення в крові наркотичних засобів;

- всупереч Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів ніяке освідування не відбувалося, висновок про стан сп`яніння було зроблено тільки на підставі вказаної проби;

- протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки містять суперечливі дані.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, сповіщений про час і місце слухання справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.56), про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст.268 КУпАП суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що вина останнього доведена і підтверджена належними та допустимим доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 057056 від 15 вересня 2018 року (а.с.2);

- направленням на медичний огляд водія транспортного від 15 вересня 2018 року (а.с.5);

- поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.6,7);

- рапортом інспектора поліції Гичуна О.М. (а.с.8);

- зобов`язаннями до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №057056 (а.с.10).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд в порушення ч.1 ст.268 КУпАП розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , та він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративні матеріали спочатку були направлені для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області (а.с.1, 10).

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про передачу матеріалів справи відносно нього за підсудністю до Суворовського районного суду м.Одеси, оскільки його місце реєстрації та фактичне проживання є АДРЕСА_1 (а.с.11).

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2018 року матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були направлені за підсудністю за місцем проживання останнього до Суворовського районного суду м.Одеси (а.с.14).

Відповідно до супровідного листа ОСОБА_1 направлялася повістка про слухання справи Суворовським районним судом м.Одеси на 10 грудня 2018 року о 11 год. (а.с.19). Також на адресу місце реєстрації ОСОБА_1 направлялася і копія постанови суду від 10 грудня 2018 року (а.с.23).

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу та своєчасно не цікавився рухом справи.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, посилання апелянта на розгляд справи у його відсутність враховані в постанові апеляційного суду від 13 травня 2019 року під час розгляду та задоволення клопотання про поновлення строку на оскарження постанови районного суду (а.с.42-43).

Крім того, в судові засіданні суду апеляційної інстанції, призначені на 07 червня, 12 липня та 20 вересня 2019 року, ОСОБА_1 також не з`явився, був сповіщений судом належним чином (а.с.44, 48, 51, 52-53, 56). Між тим, рухом справи не цікавився, хоча ним була подана апеляційна скарга. Вказані дії свідчать про зловживання останнім своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП, тому апеляційний суд вважає за можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта про те, що суд не обґрунтував обрання виду адміністративного стягнення, оскільки місцевий суд наклав адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти будь-які медичні досліди для виявлення в крові наркотичних засобів, є необґрунтованими та спростовуються наявними в справі доказами.

Так, ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду у медичному закладі. Вказані обставини підтверджуються:

-поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що обидва свідки підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду і від підписання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.6, 7);

-рапортом інспектора поліції Гичуна О.М., в якому викладені обставини зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , винесення відносно нього постанови за ч.1 ст.126 КУпАП (не був пристебнутий ремінь безпеки) та відмови від проходження огляду у медичному закладі (а.с.8).

Посилання апелянта на порушення з боку інспекторів поліції Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (наказ МВС України, МОЗ України, МЮУ від 24 лютого 1995 року №114/38/15-36-18) є безпідставними, оскільки дана інструкція втратила чинність ще у 2009 році.

Натомість, 15 вересня 2019 року при складенні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 дії інспекторів поліції були повністю узгодженні з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, в редакції діючій на час складання протоколу.

За таких підстав, не приймаються до уваги і доводи про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

З урахуванням вищевказаної норми права, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.280, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ Г.Я.Колесніков

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я.Колесніков