Номер провадження: 33/813/1196/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 напостанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 грн; стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмір 384,20 грн.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 01.07.2019 року о 19.10 годині, він, керуючи автомобілем «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , по вул. Катерининській, 4 в м. Одесі, рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_2 , який рухався позаду по проїзній частині дороги, внаслідок чого вони отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п.10.9 «б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою, 09.08.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що суд дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він не керував автомобілем та належні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судом було порушено його право на захист, оскільки справа була розглянута без його участі, а про дату, час і місце судового розгляду він не був повідомлений належним чином.

Однак до суду апеляційної інстанції ні ОСОБА_1 , ні інший водій ОСОБА_2 не з`явились, будучи належим чином завчасно повідомленими про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили (а.с.17-20).

У зв`язку з цим, апеляційний суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», учасником якої є Україна (далі - Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому апеляційний суд також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №138872 від 01.07.2019 року та схемою місця ДТП;

- письмовими поясненнями учасників ДТП, в тому числі поясненнями ОСОБА_1 .

Зазначені докази були досліджені судом першої інстанції і їм була дана відповідна оцінка суддею, який обґрунтовано визнав їх допустимими, достовірними і достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, спростовуються поясненнями учасників ДТП, в тому числі письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , долученими до матеріалів справи, згідно з якими він пояснив, що в момент ДТП він керував транспортним засобом (а.с.4).

При цьому апеляційний суд зазначає, що із письмових доказів, які маються в матеріалах справи, а також схеми ДТП, вбачається, що у скоєному ДТП винен саме правопорушник ОСОБА_1 , оскільки виїзжаючи заднім ходом свого автомобіля із парковочного місця, він повинен був впевнитись, що цей маневр не перешкодить іншим учасникам дорожнього руху перешкод в русі. Однак ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , не виконав вимог п.10.9 «б» ПДР, не впевнився в тому, що його маневр завдасть перешкоди іншому автомобілю «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по проїзній частині дороги по вул. Катерининській в м.Одесі, внаслідок чого сталося ДТП і вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на захист у зв`язку з розглядом справи без його участі, апеляційний суд визнає голослівними, оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, які були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис у протоколі. Разом з цим, ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, жодних заяв про відкладення судового розгляду до суду не подавав, що свідчить про те, що він не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

За таких обставин будь-яких порушень права ОСОБА_1 на захист в діях суду першої інстанції не вбачається.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки його провина підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду.

Керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда