КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2485/2019 Постанова винесена суддею Шмигельським Д.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Конопата М.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 . 09 лютого 2019 року о 04 год. 40 хв. по вул. Братиславській, 4 в м. Києві керував автомобілем марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння покриву обличчя, хитка хода. Від огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Конопат М . І. , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального закону, просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування апеляційного прохання апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції порушені права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки не виконані вимоги ст.ст. 268, 272-2, 278 КУпАП і справу розглянуто без його участі, а також істотно порушені вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280, 285 КУпАП.

Як вважає захисник суд не виконав вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, безпідставно залишив поза увагою те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і в порушення положень ст. 251 КУпАП до нього не долучено жодного доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, за доводами апелянта, зміст правопорушення, викладений в протоколі та постанові суду не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), оскільки судом зазначено, що у ОСОБА_1 поліцейським було виявлено три ознаки сп`яніння, що стало підставою для його огляду, але такі ознаки, як їх виклав суд та поліцейський в протоколі, не відповідають ознакам алкогольного сп`яніння, що наведені в Інструкції, при тому, що відповідно до Інструкції ознак сп`яніння визначено шість і лише їх сукупність може свідчити про наявність у особи ознак алкогольного сп`яніння, що в свою чергу передбачає необхідність огляду водія на стан сп`яніння.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оформлення якого є обов`язковим у разі відмови водія від проходження огляду на місці і така обставина доводить, що поліцейський взагалі не направляв у встановленому законом порядку ОСОБА_1 в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

За вказаних обставин захисник вважає, що поліцейський не дотримав вимог ст. 266 КПК України та підзаконних актів, що призвело до безпідставно складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а суд за відсутності належних та допустимих доказів необґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні цього правопорушення.

До апеляційної скарги захисник долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якому поважність пропуску строку оскарження обґрунтував тим, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 , який належним чином не повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду, а копія постанови судді місцевого суду була отримана захисником лише 21 травня 2019 року.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 і захисника на підтримку доводів апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, з огляду на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , про прийняте рішення він довідався 21 травня 2019 року та апеляційна скарга захисником подана до суду через пошту 25 травня 2019 року, в даному випадку підлягає поновленню, проте апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, бо, як слідує з матеріалів провадження, судом були здійснені заходи для виклику ОСОБА_1 в судове засідання шляхом направлення повісток за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, але судові виклики повернулися до суду без вручення, в тому числі і з тієї підстави, що адресат за вказаною адресою не проживає.

Разом з цим доводи захисника про те, що в протоколі поліцейським невірно вказано адресу ОСОБА_1 і не встановлено дійсне місце його проживання, є непереконливими, оскільки правопорушник був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та підтвердив правильність даних щодо себе, внесених у протокол про адміністративне правопорушення, про що свідчать його підпис в протоколі та відсутність зауважень в частині вказаного в протоколі фактичного місця його проживання, водночас суд не зобов`язаний розшукувати осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

До того ж, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_1 отримав можливість для реалізації усіх своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності не вплинув на правильність прийнятого суддею рішення і не може бути підставою для його скасування.

Що стосується доводів апелянта, які він пов`язує з проханням про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Отже, відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права.

З огляду на зміст постанови, суддя місцевого суду дослідив наявні в справі письмові докази та відеозапис, проаналізувавши які у взаємозв`язку між собою, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України доводиться даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 09 лютого 2019 року, який складений уповноваженою особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки, окрім іншого, протокол містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій; в ньому вказані ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцейським у ОСОБА_1 (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, хитка хода) та дії водія в присутності двох свідків щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння; є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які узгоджуються з фактичними обставинами правопорушення, що викладені в протоколі та не містять істотних суперечностей, які б давали підстави для сумніву в їх достовірності (а.с. 3);

- відеозапису нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, з якого слідує, що працівником поліції в присутності двох свідків водію ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням у нього ознак сп`яніння було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» на місці або у лікаря нарколога, проте ОСОБА_1 відмовився від будь-якого огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим працівником поліції було складено протокол про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Наведені докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, об`єктивно узгоджуються між собою, а тому підстав не брати їх до уваги у судді місцевого суду не було.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , заперечуючи свою вину у вчиненні правопорушення, зазначив, що 09 лютого 2019 року він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, бо поспішав додому, оскільки вранці потрібно було на роботу.

Такі пояснення ОСОБА_1 також свідчать про відмову від проходження огляду, який водій повинен пройти на вимогу працівника поліції згідно з п. 2.5 ПДР України та жодним чином не спростовують висновки судді місцевого суду щодо доведеності вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується встановлених суддею місцевого суду фактичних обставин правопорушення та доводів захисника, які зводяться до того, що поліцейським не були виявлені у ОСОБА_1 всі ознаки алкогольного сп`яніння, які визначені в Інструкції, то слід зауважити, що положення Інструкції передбачають, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Проте в цій Інструкції немає жодних застережень з приводу того, що лише при виявленні всіх ознак сп`яніння поліцейський може вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння і потребує відповідного огляду. Крім того, зі змісту вказаної норми випливає, що встановлення поліцейським ознак сп`яніння базується виключно на його суб`єктивному сприйнятті. Разом з цим вказані поліцейським у протоколі ознаки сп`яніння, які були виявлені у водія ОСОБА_1 , узгоджуються за своїм змістом з ознаками, визначеними в Інструкції, отже доводи захисника про те, що у поліцейського взагалі не було підстав для огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про невиконання поліцейським вимог Інструкції, з огляду на ненадання ОСОБА_1 відповідного направлення до найближчого закладу охорони здоров`я на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, форма якого наведена в додатку 1 до Інструкції, є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому, враховуючи, що законом не передбачене примусове доставляння водія до закладу охорони здоров`я, у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на такий огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП проводиться в присутності поліцейського.

Посилання сторони захисту на те, що вранці 09 лютого 2019 року ОСОБА_1 був допущений до виконання обов`язків водія в ТОВ "ЕКО-СФЕРА", отже не перебував у стані алкогольного сп`яніння, також не заслуговує на увагу, оскільки щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що поліцейські порушили вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції, що доводило б позицію захисника про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Висновки судді місцевого суду в постанові від 08 травня 2019 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає законних підстав для скасування судового рішення і закриття провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33, 38 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника Конопата М.І. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Конопату Миколі Івановичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника Конопата Миколи Івановича залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко