Справа №577/3923/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Галян С.В.
Номер провадження 33/816/385/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 173 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/3923/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки правопорушення він не вчиняв, на нього напали 2 сусіди і він отримав тілесні ушкодження. При цьому він здійснював необхідну оборону та не допускав жодних нецензурних висловлювань, а його рідні викликали поліцію. 21.08.2019 він поставив свій підпис у незаповненому протоколі, після чого примусово доставлений до суду, де справа була розглянута. При розгляді справи права йому роз`яснені не були, а протокол не був оголошений, свою вину він категорично заперечив. Крім того вказує, що протокол складений у порушення строку, передбаченого ч. 2 ст. 254 КУпАП, у ньому не зазначені свідки.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2019 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн та стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_5 17.08.2019 о 12:30 біля буд АДРЕСА_1 виражався нецензурною лайкою в присутності сторонніх громадян, чим порушив вимоги ст. 173 КУпАП.

Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_5 в судове засідання 23.09.2019 не з`явився та подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 цього Кодексу, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що дійсно між ним сусідами відбулася бійка, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, проте нецензурних висловлювань з його боку не було, а в суді він свою вину у дрібному хуліганстві не визнавав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а відповідно п. 2 і п. 3 ст.278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Вказані вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся у день складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 , що потягло за собою у подальшому незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Правило дотримання триденного строку для вручення повістки, покликане надати особі, яка притягається до адміністративної відповідальності достатньо часу для роздумів стосовно підготовки до судового розгляду, захисту від обвинувачення, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що п. 3(b) ст. 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже, ця гарантія означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є «необхідним» для підготовки основного розгляду справи судом. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження (див. рішення у справах «Кан проти Австрії» (Can v. Austria), заява № 9300/81), «Коннолі проти Сполученого Королівства» (Connolly v. the United Kingdom), заява № 27245/95) і «Майзіт проти Росії» (Mayzit v. Russia), заява № 63378/00).

Можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні правопорушення, мають включати ознайомлення для цілей підготовки свого захисту з результатами розслідувань, які проводилися протягом усього провадження у справі (див. рішення у справах «C.G.P. проти Нідерландів» (C.G.P. v. the Netherlands), заява № 29835/96) і «Фуше проти Франції» (Foucher v. France).

Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. ЄСПЛ зазначив, «що, хоча немає чіткої інформації про те, скільки саме часу минуло на момент розгляду адміністративної справи після вчинення правопорушення, очевидним є те, що цей проміжок часу не перевищував кількох годин. Навіть якщо припустити, що справа була нескладною, Суд має сумніви в тому, що обставини, за яких проводився розгляд справи, дали змогу належним чином ознайомитися з висунутими обвинуваченнями та доказами, а також адекватно їх оцінити і розробити серйозну юридичну стратегію захисту» (див. п. 65-66 рішення від 21.10.2010 у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine), заява № 17444/04).

Необхідно також зазначити, що право на надання достатнього часу і можливостей для підготовки до захисту є важливою умовою основоположної засади судочинства «рівності сторін». І сторона захисту, і сторона обвинувачення повинні мати рівні можливості для підготовки своєї справи на усіх стадіях провадження. ЄСПЛ, розкриваючи значення принципу «рівності сил», у своїх чисельних рішеннях відзначив, що «кожній стороні повинна бути надана розумна можливість надати свою версію у справі за умови, що це не ставить її в значно менш вигідне становище vis-a-vis до її опонентів» (рішення від 27.04.1993 у справі «Домбо Бехєєр проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands).

Враховуючи фактичні обставини справи у взаємозв`язку із положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_5 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості реалізовувати процесуальні права, передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 у вказаній вище частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Крім того, відповідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Ігнорування суддею суду першої інстанції вказаних вище вимог закону та усталеної судової практики ЄСПЛ, зокрема відсутність будь-якої оцінки доказів у постанові судді, призвело до необґрунтованості і невмотивованості судового рішення, що також є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки постанова судді має бути вмотивованою та переконувати сторони і громадськість у відсутності сумнівів щодо її ухвалення, а також у правильності (справедливості) притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 301692 від 21.08.2019 (а. с. 2) ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а саме за те, що 17.08.2019 близько 12:30 біля буд. 24 АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 м. Конотопі, він лаявся нецензурною лайкою в присутності сторонніх громадян, чим порушував громадський порядок.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, згідно яких протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24-х годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення складений через 4 доби після події правопорушення, про учасників якої було однозначно відомо. При цьому матеріали справи не мають будь-якої інформації про поважність причин пропуску встановленого ч. 2 ст. 254 (в ред. ЗУ № 2293-VIII від 27.02.2018) КУпАП строку складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції не дав належної оцінки цьому факту, хоча протокол згідно КУпАП є комплексним джерелом доказової інформації і має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки адміністративно-юрисдикційні процеси є певним чином формалізованими і регламентованими правовими нормами.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений адміністративним законодавством України, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він отриманий (складений) в порядку і з джерел, передбачених законодавством. При цьому протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає як юридичний документ (процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), що фактично свідчить про порушення справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове (основне) положення серед інших джерел (доказів).

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ відповідно вимог ст. 251, 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим, а решту зібраних доказів, зокрема таких як письмові пояснення ОСОБА_6 недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення.

Згідно диспозиції ст. 173 КУпАП, дрібне хуліганство це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, суб`єктивна сторона якого характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_5 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_5 правопорушення.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2019 відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.