ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/982/19 Справа № 200/5612/19 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шпака В ОСОБА_1 І. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року, якою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туніської Республіки, студента Дніпровського медичного інституту традиційної і нетрадиційної медицини 4 курсу денної форми навчання, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

захисника - Шпака В.І.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Крім того стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 384,20 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 03 квітня 2019 року о 17.15 год. у м. Дніпро по вул. Святослава Хороброго, біля будинку №26, керував автомобілем «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Шпака ОСОБА_4 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, допитати свідків, визнати в якості недопустимого доказу відеозапис та винести постанову про закриття провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів захисник Шпак В.І. зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, не допитав свідків та особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції не залучив перекладача, оскільки ОСОБА_3 є громадянином Туніської Республіки та не розуміє українську і російську мови. Також судом першої інстанції зроблено висновок на підставі відеозапису щодо тремтіння рук та почервоніння очей у ОСОБА_2 при зупинці його автомобіля співробітниками поліції, що відноситься виключно до медичної сфери з відповідним підтвердженням фахівця в області медицини.

Пояснив, що на відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 відповідав російською мовою тільки «да» та «нет» і своє ім`я, що не підтверджує вільне володіння мовою та не є необхідним для достатнього усвідомлювання суті питань поліції та обставин щодо здійснюваних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку захисника Шпак В.І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними в справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 057957 від 03 квітня 2019 року, в якому зафіксовано, що 03 квітня 2019 року о 17.15 год. у м. Дніпро по вул. Святослава Хороброго, біля будинку №26, керував автомобілем «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР;

- поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків;

- рапортом командиру взводу 1 роти 3 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Головко Є ОСОБА_1 Ю., в якому він доповідає, що під час несення служби ним був зупинений автомобіль «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_1 , при спілкуванні з водієм було виявлено в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів.

Таким чином, суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У відповідності до п. п.1, 6, 7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції`огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з наявних доказів по справі, ОСОБА_3 взагалі відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення факту сп`яніння, що не дало змоги поліцейському провести огляд на стан сп`яніння чи направити ОСОБА_2 до медичного закладу для проходження такого огляду.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » ( з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі « Авшар проти Туреччини » ( Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вивчаючи зібрані докази по справі в своїй сукупності суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази є вагомим, чіткі та узгоджені між собою, а тому в даному конкретному випадку можна констатувати факт того, що вина ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в ході розгляду справи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3,4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 повідомляв працівникам поліції, що він є громадянином Тунісу, а тому йому потрібен перекладач, оскільки він не знає української мови та погано володіє російською, тому він нічого не розумів із вимог поліцейських про необхідність проходження медичного огляду, то їх слід визнати надуманими, оскільки такі твердження в повному обсязі спростовуються матеріалами повторно дослідженого апеляційним судом відео, з якого, як вже було вище зазначено, вбачається те, як ОСОБА_7 спілкується вільно із працівниками поліції, жодних зауважень про нерозуміння ним російської мови не висловлює, та про залучення перекладача не прохає.

З таких же підстав, апеляційний суд вважає безпідставними і твердження захисника про те, що ОСОБА_7 не було зрозуміло суті вимог поліції. На відео чітко видно те, як водій ОСОБА_7 на запитання поліцейського, відповідає чітко, зауважень щодо складання протоколу не надав.

Не може погодитись апеляційний суд і з наступними доводами апелянта про недопустимість складеного відносно ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення як доказу з тих підстав, що він був складений за відсутності перекладача та захисника, оскільки про їх залучення ОСОБА_7 не клопотав. Порушення ж права на ознайомлення зі змістом протоколу та права подавати на нього свої заперечення, апеляційний суд не вбачає, оскільки ОСОБА_7 підписав власноруч протокол. Заперечення на протокол чи пояснення щодо обставин справи ОСОБА_7 не був позбавлений можливості надати як в ході складення відносно нього протоколу так і в ході його розгляду в суді маючи при цьому захисника.

Також, апеляційний суд не може погодитись і з доводами апелянта про неповноту судового розгляду через те, що суд безпосередньо не здійснив допит свідків, оскільки письмові пояснення цих свідків, містяться в матеріалах справи, підстав їм не довіряти ні захисник ні особа, відносно якої складено протокол, не навели, а при винесенні рішення, суд обґрунтовано їх врахував та оцінив в сукупності з іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду і через те, що суд безпідставно не залучив до участі в судовому засіданні перекладача.

Так, відповідно до вимог підпункту е пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що для вирішення питання щодо залучення безоплатного перекладача суд має впевнитись, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою.

Як було встановлено, ОСОБА_7 вільно спілкується російською мовою, що вбачається з переглянутого відео, мешкає в Україні, навчається у м. Дніпро, у Дніпровському медичному інституті традиційної і нетрадиційної медицини 4 курсу денної форми навчання, а тому вказані обставини, на переконання суду апеляційної інстанції свідчать про його пов`язаність з Україною та, за вищенаведених обставин, розуміння мови цієї держави, або ж мови Російської Федерації.

Не визнання ОСОБА_7 вказаного факту, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, та обраний ним спосіб уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вмотивованим та законним і не вбачає підстав для його скасування, а тому, воно повинно бути залишено без зміни, а вимоги апеляційної скарги захисника Шпак В.І. без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Шпака В.І. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року, якою визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко