ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1446/19 Справа № 191/3408/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н. І., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп., стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір по справі на користь держави в розмірі 384,20 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно викладених у постанові судді першої інстанції обставин, ОСОБА_1 12.08.2019 року близько 18-30 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ображав нецензурною лайкою, принижував свою дружину ОСОБА_2 , чим спричинив психологічну шкоду здоров`ю останньої, тим самим вчинив домашнє насилля, отже, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що вони з потерпілою не проживають однією сім`єю з 2012 року та не підтримують ніяких подружніх стосунків. Зазначає, що потерпіла обмовляє його, щоб виставити у суді з негативного боку, оскільки ними вирішується спір про поділ сумісного майна. Вказує, що також має право проживати у їх спільному будинку, але ОСОБА_2 його туди не пускає.

Крім того, вказує, що свідок є близькою подругою потерпілої, а тому, є зацікавленою особою, дані про неї, як свідка у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені, її пояснення не містять дати їх надання, у зв`язку з чим, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Вислухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про місце та дату розгляду справи, однак не скористалася своїм правом бути присутньою при апеляційному розгляді, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно зазначених норм закону, особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючи ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, крім іншого, має містити прізвища, адреси свідків, якщо вони є, а також, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону при винесенні постанови судом першої інстанції дотримано та враховано не було.

Так, протокол про адміністративне правопорушення АПР18 №295510, складений щодо ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначені пояснення ОСОБА_1 , оскільки особа яка притягається до адміністративної відповідальності не надавала зовсім ніяких пояснень, що не узгоджується з правом на захист та є істотним порушенням прав людини.

При апеляційному розгляді, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначила, що між ним та ОСОБА_2 склалися складні відношення через спір щодо розподілу майна та ОСОБА_1 щоб не ускладнювати вказані відношення , проживає у будинку батьків, що знаходиться поруч із спірним будинком та 12 серпня 2019 року він поставив автомобіль до гаражу , не ображав колишню дружину. ОСОБА_2 не знав, що колишня дружина викликала поліцію та працівники поліції не перевіряли заяву ОСОБА_2 , не просили надати пояснення, тоді як про складання протоколу Тарновському стало відомо тільки майже через місяць - 09.09. 2019року.

Також, суд першої інстанції, пославшись, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, на покази свідка ОСОБА_3 , не звернув належної уваги, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про вказаного свідка, а тому, покази зазначеного свідка не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, з наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_3 (а.с.5), вбачається, що вони не містять дати їх відібрання, що ставить під сумнів покази вказаного свідка, яка нібито була присутня під час події 12 серпня 2019року.

Крім того, нормативно-правовим актом, яким регулюються правовідносини,які розглядаються є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою, саме в цьому полягає психологічна шкода, однак крім самої ОСОБА_2 вказана обставина не підтверджується іншими доказами.

Щодо звернення ОСОБА_2 до центру екстреної медичної допомоги, колегія суддів не може прийняти вказаний факт, як належний доказ, оскільки відповідно до відповіді вказаного центру, медична допомога була надана ОСОБА_2 о 19.06 годині, тоді як нібито правопорушення мало місце близько 18. 30 годин та попередній діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ є хронічною хворобою та не має підстав вважати це наслідком події 12 серпня 2019 року.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати допустимим доказом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Отже, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вважати дії останнього такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції не може.

Таким чином доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в цій справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та відповідно наявності в його діях складу цього правопорушення, у зв`язку з чим справа щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.І. Калініч