ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/542/19
Єдиний унікальний № 334/4085/19 Головуючий в 1-й інстанції Гнатюк О.М.
Категорія ст. 130 ч.2 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.2 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Як зазначено в постанові, 20 травня 2019 року о 10 годині 28 хвилин в м. Запоріжжі, по вул. А.Макарова буд. 106, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджено. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП, а саме повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що він не був присутній при розгляді справи, 19.08.2019 року він прибув до суду зі своїм захисником на слухання справи щодо нього, але стверджує, що слухання справи не було через перебування судді в нарадчій кімнаті, після чого вони з захисником покинули приміщення суду, і тільки 05.09.2019 року з ЄРДР він дізнався про існування постанови суду щодо нього. По суті апеляційної скарги вважає, що вищевказане свідчить про незаконність постанови суду, а тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у клопотанні, яке міститься в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 19.08.2019 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Всупереч цим вимогам, ОСОБА_1 апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строків на постанову судді від 19.08.2019 року подав лише 17.09.2019 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 164962 від 20.05.2019 року, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Ленінському районному суді м. Запоріжжя 03.06.2019 року, міститься його підпис, також в матеріалах справи містяться його пояснення щодо обставин справи, з цього вбачається, що він був обізнаний про наявність справи щодо нього.

Після отримання вищевказаного матеріалу, Ленінським районним судом м. Запоріжжя тричі призначався розгляд справи, на 02.08.2019 року, на 15.08.2019 року, на 19.08.2019 року, на вказані судові засідання під розписки ОСОБА_1 були вручені судові повістки, міститься його підписи та дати, з цього вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити про дату, час і місце розгляду справи, можливість бути присутнім при розгляді справи та надання пояснень, тощо, а також щоб зберегти його право на своєчасне оскарження постанови суду.

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

На підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Законність та обґрунтованість такого висновку, підтверджується також постановою Верховного Суду (Велика Палата) від 23.08.2018 року.

Верховний Суд, зокрема, відзначив про те, що суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Вищевказану постанову судом винесено саме в цей день, 19.08.2019 року, суд прийшов до переконання про можливість розгляду даної справи у їх відсутність, оскільки, правопорушник в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань або заяв про відкладення засідання до суду не надходило, а враховуючи обмежені строки розгляду (строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 спливав 20 серпня 2019 року), суд розглянув справу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому його доводи щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

Вищевказане свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо дати та часу розгляду справи, але, незважаючи на це, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав лише 17.09.2019 року, що складає більше двох тижнів пропущеного строку на оскарження цієї постанови.

Що стосується його доводів з приводу того, що він був в суді 19.08.2019 року, але слухання справи не відбулось з підстав знаходження судді в нарадчій кімнаті, є голослівними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджуються і повністю спростовуються матеріалами справи.

В клопотанні щодо поновлення йому строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, крім вказаних, щодо того, з яких підстав він не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, він не наводить.

З наведеного вище вбачається, що він був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено, у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, тому зважаючи на це, він мав реальну нагоду хоча б поцікавитись після вказаних подій в Ленінському районному суді м. Запоріжжя про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Враховуючи вищевказане, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_1 зловживав правом, був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду його справи, його поведінка свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне. Останній мав об`єктивну можливість як особисто приймати участь при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Тому, посилання ОСОБА_1 на той факт, що про оскаржувану постанову йому не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 19.08.2019 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року, у зв`язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 334/4085/19