ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: 766/7178/19 Головуючий в І інстанції: Корольчук Н.В.
Провадження: 33/819/319/19 Доповідач: Кутурланова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду Кутурланова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсоні апеляційну скаргу адвоката Гонтаренка Артема Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2019 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 31 березня 2019 року о 00 год 40 хв. у м.Херсоні по пр. Кирила та Мефодія, 14 керував автомобілем ИЖ 412, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить проведений огляд на стан сп`яніння, який проводився за допомогою технічного засобу алкотестер «Драгер» в присутності двох свідків, за результатами якого показник проміле алкоголю в крові склав 0,71%, що перевищує допустиму норму.

Не погоджуючись з вказаною постановою, адвокат Гонтаренко А.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху (далі за текстом Правил), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КпАП України, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КпАП України, встановлена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що приймаючи рішення про винність ОСОБА_1 у порушені п.2.9 а) Правил, суд, дослідивши матеріали справи, як на докази винуватості ОСОБА_1 в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення, відеофайли з нагрудного відеореєстратора поліцейського, пояснення поліцейського ОСОБА_2 , письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, із запису з нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, пояснюючи, що вжив алкогольний напій лише після паркування машини у дворі будинку де проживає, перед тим як піднятись додому.

З пояснень поліцейського ОСОБА_2 , надавшого пояснення у суді першої інстанції, вбачається, що автомобіль ОСОБА_5 був виявлений ним у дворі будинку припаркованим через деякий час після того, як він не зупинився на сигнал поліцейського про зупинку транспортного засобу через керування автомобіля з непрацюючою фарою.

Надаючи пояснення у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував свою вину та зазначив, що до моменту зупинки автомобіля він алкоголю не вживав, розуміючи про відповідні наслідки керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а лише після повної зупинки транспортного засобу біля свого будинку, знаючи, що він вже нікуди не збирається їхати на автомобілі, дозволив собі вжити алкогольний напій після важкого дня. Працівники патрульної поліції його не зупиняли, а підійшли до нього вже після зупинки автомобіля приблизно через 10 хвилин з моменту повної зупинки транспортного засобу.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні як матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , так і додаткові докази, на які посилався ОСОБА_1 та його адвокат.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 звинувачується у тому, що 31 березня 2019 року о 00 год. 40 хв. по пр. Кирила та Мефодія, 14 у м.Херсоні керував автомобілем ИЖ 412 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить проведений огляд на стан сп`яніння, який проводився за допомогою технічного засобу алкотестер «Драгер» в присутності двох свідків, за результатами якого показник проміле алкоголю в крові склав 0,71%, що перевищує допустиму норму.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками квартири АДРЕСА_1 і за договором оренди житлового приміщення від 01.02.2019 року надали в користування ОСОБА_1 та членам його родини зазначену квартиру, де на паркувальному майданчику будинку і був оформлений протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно акту, складеного головою ОСББ «Проспект 14Б», ОСОБА_1 без реєстрації проживає разом із родиною у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, у якості свідка судом апеляційної інстанції допитано ОСОБА_8 , працюючого охоронцем бази по АДРЕСА_2 , який пояснив, що під час перебування його в нічній зміні 31.03.2019 року до нього підійшов його знайомий ОСОБА_1 , при цьому будь-якої підозрілої поведінки, характерної для людини з ознаками алкогольного сп`яніння він не помітив, вони поговорили, підійшли до машини ОСОБА_1 , яка вже була припаркована, а через декілька хвилин він повернувся на базу. Через хвилин 10-15 ОСОБА_1 постукав йому в ворота та запросив бути свідком, оскільки приїхали працівники поліції та звинувачують його у керувані транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Коли він підійшов до авто, то побачив, як працівники поліції доставали алкотестер, а ОСОБА_1 продував його. Він міг пояснити обставини події, однак працівниками поліції його у свідки не було запрошено.

При вирішенні справ про адміністративні правопорушення судам слід неухильно дотримуватися Конституції, вимог КпАП України та керуватися роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами, внесеними згідно з постановою ВС від 19.12.2008 року.

Так, у п. 24 постанови йдеться про те, що слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні

правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких

притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Пунктом 27 зазначеної постанови визначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України N 114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 р.)

При цьому керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в Українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Отже, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду справи суттєві обставини, з огляду на відсутність достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга адвоката Гонтаренка А.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гонтаренка Артема Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду О.В.Кутурланова