ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Михайлова Г.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп.

Згідно постанови судді, 06 липня 2019 року, близько 07 год. 49 хв., ОСОБА_1 по вул. Морській в с. Коблеве, керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Результат аналізу в присутності двох свідків за допомогою газоаналізатору Драгер на місці склав 0,39 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник Михайлов Г.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням судом всіх обставин справи.

Зазначає, що справа була розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та за відсутності даних про її належне повідомлення про дату та час судового засідання. Стверджує, що жодних судових повісток на адресу ОСОБА_1 не надходило та він їх не отримував. На думку апелянта, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1 , суддя позбавив його права на захист своїх прав у суді, що тягне за собою скасування судового рішення.

Стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Зазначає, що дійсно, при проведенні працівниками поліції його огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», останній показав позитивний результат. Однак, водієм транспортного засобу в розумінні норм ПДР України, він не був.

Вказує, що автомобіль ОСОБА_1 працівники патрульної поліції взагалі не зупиняли, а транспортний засіб знаходився на зупинці біля дороги. Поліцейські підійшли до його автомобіля та вирішили провести огляд документів осіб, які знаходилися поруч. В той час, коли дані особи, в тому числі й ОСОБА_1 , не являлися учасниками дорожнього руху. Також додає, що підстави проведення перевірки нікому повідомлені не були.

Захисник вважає, що огляд на стан сп`яніння, який проводився за допомогою спеціального технічного засобу Драгер Алкотест 2246 є недопустимим, оскільки вищевказаний прилад не зареєстрований в установленому законом порядку, а в протоколі не зазначено, коли даний прилад пройшов останнє калібрування.

Зазначає, що свідки, які вказані в протоколі, та письмові пояснення яких містяться в матеріалах справи, при проведенні огляду документів та огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу присутні не були, а були запрошені саме для складання протоколу.

Просить врахувати, що працівники поліції та свідки, суддею місцевого суду не викликались та не допитувались, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейських в матеріалах справи відсутній, а суд його не витребував. На думку апелянта, у такому разі, суддя був позбавлений можливості з`ясувати всі обставини справи щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

ОСОБА_1 та його захисник до апеляційного суду повторно не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив наступне.

Висновки судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в обґрунтування своїх висновків, вірно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №347144 від 06.07.2019 р., згідно з яким ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена результатами тестування на алкоголь, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також показаннями свідків, які були присутні при його складанні.

Ці докази в їх сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно з проведеним тестуванням, вміст етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 склав 0,39 проміле, що значно перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле).

Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях.

З результатів тестування на алкоголь (а.с. №4) вбачається, що дана квитанція містить всі необхідні складові: час та місце проведення тесту, дані про осіб учасників тестування, інспектора та особу, що тестується, підписи останніх, результат тесту 0,39% проміле. Згідно даної квитанції, тест №1814 був здійснений за допомогою Alcotest 6810, прилад № ARAM-2246, принтер № ARAM-5695.

На підставі зазначеного тестування, поліцейськими було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 в присутності двох свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого склав 0,39% проміле та погодився з результатами такого огляду (а.с. 2).

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків, що долучені до матеріалів справи.

Як слідує з пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони були запрошені в якості свідків того, як водій транспортного засобу ЗАЗ 1102 ОСОБА_1 , у якого були явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, результат якого склав 0,39 проміле.

Хоча свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були допитані судом, але письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

З досліджених апеляційним судом матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. З результатами тестування останній погодився, про що засвідчив своїм підписом в квитанції. Підстав вважати, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння співробітниками поліції було порушено, немає.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів. В разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Отже, суддя вірно дійшов висновку, що огляд ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зі згоди водія із застосуванням технічного приладу Драгер, в присутності двох свідків та погодженням водія із результатами такого огляду.

Зазначені вимоги закону враховані під час ухвалення рішення. Суддя повно та об`єктивно дослідив докази, які надані до протоколу про адміністративне правопорушення, та надав їм належну оцінку.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення ОСОБА_1 накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутністю ОСОБА_1 , але він скористався правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги його захисником, під час якого фактично поновлені його процесуальні права.

Прийняте суддею рішення є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування постанови судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Михайлова Г.В. залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова