ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5983/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Скуба А.В. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2019 року приблизно о 04 год. 10 хв., ОСОБА_1 керував автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ревуцького у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та суду показав, що тієї ночі дійсно вживав алкогольні напої однак транспорним засобом не керував. Автомобіль знаходився на парковці біля дому, а він просто виходив, щоб забрати з нього документи. Представник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній не керував транспорним засобом, а тому обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння у нього не було.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності , суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП безумовно доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом дослідженими в судовиму засіданні доказими, які не викликають сумніві у їх достовірності чи допустимості. До показань ОСОБА_1 отриманих у судовому засіданні про те, що він не керував транспортним засобом, а просто виходив до автомобіля для того, щоб забрати документи, суд ставиться критично та розцінює їх, виключно як позицію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім цього вказані показання безумовно протирічять зібраним у справі доказам.

Зокрема, із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що у момент коли працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, останній різними шляхами старався уникнути вказаної процедури та протягом тривалого спілкування із працівниками поліції не повідомляв останнім, що транспортним засобом він не керував, а тому із цих причин відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння.

Із вищенаведеного франменту розмови вбачається, що ОСОБА_1 фактично не заперечував факт керування транспортним засобом.

Також ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що він підійшов до автомобіля для того, щоб забрати із нього документи.

Разом із тим, не пояснив ОСОБА_1 ні працівникам поліції ні в судовому засідання, які саме документи він провинен був забрати із автомобіля о 4 годині ночі та яка нагальна потреба у цей час була у вказаних документах, що не може не викликати у суду обгрунтованих сумнівів у правдивості показань останнього та в черговий раз підтверджує, що вказані показання є надуманими та такими, що спрямовані виключно на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім цього, чіткий умисел на уникнення адміністративної відповідальності підтверджується і тим, що після тривалого спілкування із працівниками поліції, та уже безпосередньо перед складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції його не зупиняли, а отже трансортним засобом він не керував.

І навіть у цей момент ОСОБА_1 не зазначав, що до автомобіля він вийшов для того, що забрати документи.

У письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надав суду він зазначає, що до автомобіля підійшов для того, щоб забрати осибисті речі та жодним чином не згадує про документи. Також ОСОБА_1 обгрунтовуючи свою позицію не пояснив, чому транспортний засіб був запаркований на вул. Ревуцького, 1/1, в той момен як останній проживає по АДРЕСА_2 .

Вищенаведені обставини у їх сукупності підтверджують, що показання ОСОБА_1 є неправдивими, а тому до уваги братися не можуть.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно із п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги те, що водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції відмовився пройти огляд на стан спяніння у його діях суд вбачає порушення п.2.5 ПДР України, а відповідно і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вище викладене, обставини та характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин, вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпаП. На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок на користь держави. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40-1, ч.1 ст.130, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,- П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 н.м.д.г., що становить 10 200 гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок. Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП. Строк стягнення відраховувати з моменту вилучення посвідчення водія. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: