Справа № 159/3823/19 Провадження №33/802/670/19 Головуючий у 1 інстанції:Лесик В. О.
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, тимчасово безробітного, мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28 червня 2019 року о 06 год. 50 хв. в м. Ковелі на вул. Сагайдачного, керував автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 та після зупинки працівниками поліції відмовився пройти в установленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю складу правопорушення. Посилається, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності, цей документ, як і письмові пояснення свідків, на його думку містять сумніви щодо їх достовірності.

Просить апеляційний суд прийняти до уваги висновок МТМО "Hospital district" №439 від 28 червня 2019 року, яким встановлено, що він не перебуває ані в стані алкогольного, ані наркотичного сп`яніння, адже цьому документу місцевий суд дав невірну оцінку як доказу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 , приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно зясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

З оскаржуваної постанови убачається, що до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду дійшов на підставі досліджених: протоколу про адміністративне правопорушення та письмових пояснень свідків, також відеозапису з боді-камер патрульних.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням судді Ковельського міськрайонного суду, з огляду на те, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції, які складали протокол щодо ОСОБА_1 не відповідали встановленим законом вимогам.

Оглядом відеозапису встановлено, що пред`являючи вимоги пройти огляд, інспектор патрульної поліції посилався на начебто наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного чи іншого сп`яніння, однак інспектор не деталізував яких саме ознак, які б визначали правомірність пред`явлення ним такої вимоги.

З цього ж таки відеозапису обставин, які вказували б на те, що водій керував автомобілем з ознаками сп`яніння та відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння, не вбачається, натомість, вбачається вияснення стосунків ОСОБА_1 з поліцейськими щодо правомірності його зупинки.

Крім того, суд не прийняв до уваги, що патрульні поліцейські діяли з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено вичерпний перелік підстав для зупинки поліцейським транспортного засобу, перевірки документів громадян та вимагання пройти медичний огляд, що вказує на протиправність їх дій та перевищення своїх повноважень.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан спяніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоровя.

Відповідно до п.п.8, 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного або іншого сп`яніння чи перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я із видачею направлення за формою, наведеною в додатку №1 до Інструкції.

Системним аналізом розділів ІІ, ІІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року судом встановлено, що з огляду на специфіку проведення огляду на стан наркотичного спяніння він проводиться виключно в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надається право проведення такого огляду з обовязковим проведенням лабораторних досліджень біологічного середовища водія та попередньою видачею водієві інспектором поліції направлення на проходження такого огляду за встановленою законом формою (п.п.7, 8, 12 розділу ІІІ Інструкції).

Так, в порушення вимог розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, інспектор ПП не роз`яснив водієві ОСОБА_1 його процесуальних прав та наслідків відмови від проходження огляду на визначення, в тому числі, стану наркотичного спяніння, оскільки відеозаписом зафіксовано, що поліцейський висловлював ОСОБА_1 підозру щодо перебування ним також і у стані наркотичного сп`яніння, в медичному закладі, що визначає окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 КУпАП. При цьому, пред`явивши вимогу пройти огляд, інспектор ПП не оформив ОСОБА_1 відповідне направлення на проходження такого огляду, допустивши грубе порушення процедури, визначеної Інструкцією.

Такі вимоги працівників поліції є безпідставними, спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , який ствердив суду, що неодноразово пропонував працівникам поліції пройти процедуру освідування на стан сп`яніння в медичній установі, даними консультаційного висновку спеціаліста №439 від 28 червня 2019 року, згідно якого встановлено, що станом на 08 год. 20 хв. і 08 год. 35 хв. водій є тверезим, вживання нартотичних речовин не виявлено, а також повідомленням ГУНП у Волинській області ОСОБА_1 , з якого встановлюється, що останній дійсно звертався в телефонному режимі до суб`єкта владних повноважень щодо правомірності дій правціників поліції на місці зупинки транспортного засобу та показаннями свідка ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні судом апеляційної інстанції, який вказав на відсутність саме його підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненні, де зазначена відмова водія від проходження освідування.

Свідок ОСОБА_2 , окрім цього, у своїх усних поясненнях апеляційному суду повідомив, що був присутнім на запрошення працівників поліції при складанні документів про відмову водія автомобіля LCV (малотонажного вантажного автомобіля) від освідування на стан сп`яніння. Усі деталі події йому не відомі. Про те, що водій відмовляється дихати у газоаналізатор Алкотест йому повідомили працівники патрульної поліції, інших обставин він не бачив, оскільки поспішав на роботу.

Зазначив, що підписував якийсь документ на пропозицію працівників поліції, однак підпис в протоколі і поясненні (а.с. 1, 5) не його.

За таких обставин, апеляційний суд знаходить порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу на виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приписами ч. 5 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Такий формалізований підхід поліцейських до оформлення матеріалів, фіксації відмови водія від проходження огляду, допущення грубих порушень процесуального порядку та процедури оформлення матеріалів, суд розцінює як грубе порушення прав людини під час складання матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, - є частиною національного законодавства України.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи доказів, які зібрані у передбаченому законом порядку та свідчать про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки в ході судового розгляду не доведено належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк