ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/271/19Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 33/817/283/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Томина С.В., розглянувши справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що тимчасово не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 17 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складів вказаних адміністративних правопорушень.

Вважає, що прийняте судом рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.05.2019 р. у справі № 603/271/19 провадження № 3/603/107/2019 матеріали про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП були направлені на доопрацювання. Аналогічне рішення було прийняте і у справі № 603/269/19, провадження № 3/603/105/2019 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підставою для повернення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст 122-4 КУпАП було те, що у протоколі серії БД № 022239 від 29.04.2019 року в прізвищі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складала протокол, було зроблено виправлення: замість прізвища « ОСОБА_1 » було зазначено « ОСОБА_1 » і дане виправлення не засвідчено уповноваженою особою; в графі «Свідки чи потерпілі» не зазначені свідки, письмові пояснення яких містяться у матеріалах справи; окрім того, в матеріалах справи містяться лише не засвідчені копії пояснень свідків, а не їх оригінали.

Також вказує, що суть адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП викладена в загальних рисах, без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, зокрема, в порушення ст. 256 КУпАП в протоколі серії БД № 022239 від 29.04.2019 року не зазначено в повній мірі суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема, не зазначено, за яку саме ДТП притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

Звертає увагу на те, що всупереч п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 (із змінами), особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, у протоколі серії БД № 022239 від 29.04.2019 року спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові поліцейського записано не друкованими літерами та не розбірливим почерком.

Крім того, підставами направлення судом на дооформлення матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було те, що дата складання протоколу - 02.04.2019 року - передує даті вчинення правопорушення - 29.04.2019 року, відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у протоколі не відображені відомості чи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надавала чи відмовилася від надання пояснень по суті правопорушення, що, на думку апелянта, ставить під сумнів об`єктивність обставин, які підлягають встановленню.

Стверджує, що вказані недоліки не дають можливості встановити, чи складався протокол про адміністративне правопорушення у присутності особи, чи роз`яснено їй права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та чи мала особа зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що в матеріалах справи міститься відеозапис з місця пригоди, у якому відсутні дані про відмову ОСОБА_1 у присутності свідків пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вказує, що на усіх файлах, які є на електронному носії, зображено зовсім інші обставини, що не стосуються предмету доказування по цій справі.

Зазначає, що 13.06.2019 р. зазначені матеріали були повторно направлені на доопрацювання, однак недоліки, про які вказувалося у постанові суду, жодним чином не усунуто (не виправлено помилок у протоколі про адміністративне правопорушення, не засвідчено у встановленому порядку копії документів доданих до протоколу і т.д.).

Стверджує, що на відміну від попередніх рішень, суд змінив свою позицію на протилежну, погодившись з тим, що оформлення цих матеріалів є належним, та здійснив їх розгляд, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаних правопорушень.

Крім того, на думку апелянта, безпідставними є посилання місцевого суду на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки відповідно до п. 6 та 7 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, однак у них, за годину до залучення їх як свідків працівниками поліції, з ОСОБА_1 виник конфлікт, який переріс у бійку, а тому існують сумніви щодо неупередженості цих осіб та виключають можливість їх залучення як свідків для підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також зазначає, що в порушення "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а своїми показаннями працівники поліції ОСОБА_6 . та ОСОБА_7 підтвердили, що не оформляли направлення на огляд.

Вказує, що під час розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його захисником Томином С.В . зверталась увага суду на те, що до протоколу серії БД № 022240 додаються лише пояснення свідків, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Незважаючи на це, суд взяв на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості ОСОБА_1 , що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. Так, про обставини щодо відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння у судовому засіданні були допитані також як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також зазначає, що у поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після фрази «з моїх слів записано вірно» та підпису вказаних осіб містяться «доповнення до пояснення», що може свідчити про дописування цих пояснень після оформлення матеріалів правопорушення.

Крім того, у протоколі серії БД № 022239 наявний підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його присутність на місці події, а до протоколу додані його письмові пояснення. Допитані у судовому засіданні свідки, у тому числі працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтвердили присутність ОСОБА_1 та його транспортного засобу на місці ДТП.

Також протокол серії БД № 022239 всупереч вимог ст. 256 КУпАП не містить прізвищ потерпілих та інших відомостей, необхідних для вирішення справи, а саме - не зазначено, в чому полягає причетність ОСОБА_1 до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, чи заподіяно правопорушенням матеріальну шкоду, чи були пошкоджені інші транспортні засоби внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, при яких обставинах було вчинено дорожньо-транспортну пригоду.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_1 Томина С.В., який також підтримав апеляційну скаргу підзахисного з наведених у ній мотивів і просив скасувати рішення місцевого суду, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався згаданих вимог закону.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з постанови місцевого суду, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "КамАЗ" д.н.з. НОМЕР_1 , 29 квітня 2019 року о 16 год. 03 хв., будучи причетним до ДТП, що мала місце у м.Монастириська по вулиці Шевченка, 2, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги підпункту "а" пункту 2.10 Правил дорожнього руху.

Крім того, ОСОБА_1 , керуючи в той же час даним автомобілем з ознаками алкогольного сп"яніння, що виражались різким запахом алкоголю з порожнини рота та нечіткій ході, від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правила дорожнього руху.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується.

Згідно ст.ст. 280, 283 КУпАП постанова судді в адміністративній справі повинна бути законною й обґрунтованою.

Висновок суд про винуватість ОСОБА_1 у залишенні місця події грунтується на не перевірених й суперечливих доказах, які носять характер припущень.

За наявних у справі матеріалів та доказів неможливо прийняти обгрунтоване рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у залишенні місця автопригоди.

Суд побудував доведеність вини на даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №022239 від 29 квітня 2019 р. та поясненнях свідків - працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В судовому засіданні суду першої інстанції вони зазначили про те, що у зв"язку з тим, що водій, який був причетний до ДТП, не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, а намагався перемістити автомобіль в інше місце, скоріш за все, з метою приховати факт такої пригоди, вони змушені були вживати комплекс заходів щодо встановлення цього учасника ДТП, зокрема опитати свідків події, переглянути відеозапис з камер зовнішнього спостереження СТО.

При цьому зазначені свідки - працівники поліції - були викликані в судове засідання за ініціативою суду всупереч нижче наведеним рішенням Європейського Суду з прав людини, а саме:

у справі "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р.) ЄСПЛ відмітив, що " ....суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення", оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), а згідно рішення у справі "Карелін проти Росії" від 20.09.16 р. ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Сам ОСОБА_1 вини своєї у вчинених правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.130, ст.122-4 КУпАП, не визнав та пояснив, що під час необережного наїзду на автомобіль Міцубіші Аутлендер д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп"яніння не перебував. Місце ДТП не залишав. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №022239 ввід 29.04.19 р. за ст.122-4 КУпАП був складений в його присутності працівниками поліції і він в ньому розписався, а тому вважає твердження працівників поліції про залишення ним місця ДТП безпідставними, а при складанні протоколу серії БД №022240 від 02.04.2019 р. за ч.1 ст.130 КУпАП він присутнім не був, копії його не отримував, ніхто з працівників поліції йому не пропонував пройти тест на стан алкогольного сп"яніння, тим більш проїхати в медичний заклад. Про існування цього протоколу йому довший час взагалі не було відомо.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода- це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

При цьому ні потерпілі, ні свідки у протоколі про адмінправопорушення не зазначені і за даним фактом працівниками поліції якщо і допитувались, то їхні пояснення у справі відсутні, не долучені до адміністративного протоколу і відеозаписи зовнішнього спостереження СТО, на які послались працівники поліції - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Даний факт підтверджується відсутністю у протоколі про адмінправопорушення будь-якої інформації. Так, зокрема, в протоколі серії БД №022239 від 29 квітня 2019 р. в графах: "свідки чи потерпілі"; "до протоколу додаються" - стоять прочерки, а змістовне пояснення єдиного свідка ОСОБА_14 на користь винуватості ОСОБА_1 міститься в матеріалах справи в копії, в судове засідання місцевого суду він не викликався, внаслідок чого місцевий суд в своєму рішенні не послався на ці показання як на доказ вини останнього, не визначена сума збитків.

Таким чином, доказовий зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №022239 від 29 квітня 2019 р., на думку апеляційного суду, відсутній.

В судовому засіданні місцевого суду допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_1 допустив зіткнення з автомобілем Міцубіші Аутлендер д.н.з. НОМЕР_2 .

Ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення даного правопорушення з прямим умислом.

Ні в показаннях зазначених свідків, які вони надали в судовому засіданні, ні відповідно в постанові судді місцевого суду дана обставина не з"ясована, при цьому апелянт в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що зіткнення відбулось внаслідок його необережних дій, які матеріалами справи не спростовані.

Інших об"єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, у справі немає.

При цьому слід зазначити, що 15 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 (ЄДРСРУ № 77860158), досліджував питання відеофіксації адміністративного правопорушення, як доказу у справі, в якій зробив висновок про те, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Враховуючи наведене, не може вважатися належним доказом по адміністративній справі і відеозапис з камер зовнішнього спостереження СТО.

Всупереч закону складений і протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 022240 від 02.04.19 р. про вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 суддя місцевого суду обгрунтував протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 022240 від 02.04.19 р.

При цьому зазначена дата на протоколі - 02.04.19 р. не відповідає даті фактично вчиненого правопорушення - 29.04.19 р., що поряд з іншими причинами стало підставою для направлення місцевим судом матеріалів для дооформлення Монастириському відділенню поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. двічі - 20 травня та 13 червня 2019 р.

В цих же постановах місцевий суд зазначив, що у протоколі відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; не відображені відомості, чи особа, яка притягається до відповідальності, надавала чи відмовилась надати пояснення по суті правопорушення і, як надалі зазначив суд, вказані недоліки не дають можливості встановити, чи складався протокол про адмінправопорушення у присутності особи, чи роз"яснено їй права та обов"язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та чи мала особа зауваження щодо змісту протоколу про правопорушення та інше.

Тим не менш в подальшому суд, не зважаючи на прийняте ним самим рішення, 17 липня 2019 р. таки розглянув справу по суті при наявності вищенаведених ним самим недоліків та притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, допустивши, як мінімум, непослідовність у своїх діях та певну упередженість.

При цьому сам ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що даний протокол в його присутності не складався і з його змістом він був ознайомлений набагато пізніше. Відповідно, ніхто йому не пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння, від якого він, враховуючи наведене, відмовитись не мав фізичної змоги.

Свідками у даному протоколі зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які, як обгрунтовано зазначає ОСОБА_1 , є зацікавленими, оскільки в той день, 29 квітня 2019 р., між ним та зазначеними особами відбувся конфлікт, який передував виклику працівників поліції.

Відповідно до п. 6 та 7 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 № 1395 не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, що мало місце в даному випадку, а тому у апеляційного суду існують обгрунтовані сумніви щодо неупередженості цих осіб.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що будь-які належні та допустимі докази ОСОБА_1 до вчинених правопорушень в матеріалах справи відсутні.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні правопорушення, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо його вчинила "(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин чітко вбачається, що надані суду докази не свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені саме ст. ст. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене та керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2019 р. відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис