Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/352/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Поступайло В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, 2016 р.н., працюючого менеджером у АТ КБ «Приватбанк», проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 09.05.2019 року о 05 год. 28 хв. по вулиці Вокзальній, 28 керував транспортним засобом «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я згідно з висновком КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради» №156 від 09.05.2019 року, чим порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Своє рішення суд мотивував тим, що вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №216295 від 09.05.2019 року (а.с.1); висновком КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради» №156 від 09.05.2019 року, (а.с.3); розпискою ОСОБА_1 , згідно з якою він зобов`язався не сідати за кермо автомобіля та передав керування ним ОСОБА_2 (а.с.6); відеозаписами події, на яких безсумнівно зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та вчинення ним адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду від 03.07.2019 року та скасувати вказану постанову, а провадження по справі закрити.

Зазначає, що постанова суду є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції було порушено його право на захист, право на справедливий суд, не дотримано порядку встановлення факту невживання ним алкогольних напоїв. Судом проігноровано клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки він хворів та перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, у нього не було можливості надавати пояснення суду. Вказує, що 09.05.2019 року, у стані будь-якого сп`яніння він не перебував та у жодному разі не відмовлявся від проведення огляду на стан сп`яніння, а добровільно пройшов тест на приборі типу Драгер, після чого добровільно погодився проїхати до медичного закладу для проведення повного медичного обстеження. Вважає неналежний доказ висновок складений КНП Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради, оскільки він не дає жодної інформації щодо обставин, які надали змогу лікарю-наркологу зробити висновок про перебування його у стані алкогольного сп`яніння, які повинні бути обов`язково встановлені під час складання Акту медичного огляду. Також незрозуміло, які саме ознаки сп`яніння були виявлені у нього під час огляду, чи проводились лабораторні дослідження та які саме. Крім того, зазначає, що оскільки події, які мали своїм наслідком складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови судом першої інстанції, мали місце 09.05.2019 року, на даний час строк накладення адміністративного стягнення за такі дії сплив, що є окремою підставою для закриття провадження у справі. Звертає увагу на те, що строк він пропустив з поважних причин, оскільки участі у судовому засіданні суду першої інстанції 03.07.2019 року він не брав, при проголошені тексту постанови він не був присутній та постанову суду першої інстанції він отримав 19.08.2019 року.

Перевіривши матеріали справи та клопотання про поновлення строку, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 не був присутній під час винесення постанови по справі в суді першої інстанції, тому десятиденний строк на оскарження постанови, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід рахувати з моменту отримання її копії, тобто з 19.08.2019 року. Суд вважає за необхідне прийняти подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В провадження судді Кіровського районного суду м. Кіровограда справа про адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 надійшла 13.05.2019 року.

Перше судове засідання у справі було призначено на 17.05.2019 року про що, ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення смс-повістки. На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення справи у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Наступне судове засідання було призначено на 23.05.2019 року, про що ОСОБА_1 був повідомлений секретарем судового засідання за допомогою смс-повістки.

22.05.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному.

Після цього, з метою забезпечення можливості участі ОСОБА_1 під час судового розгляду, у зв`язку його неявки, у тому числі із посиланням на стан здоров`я, поданням низки заяв про відкладення розгляду справи, районним судом також було відкладено засідання призначенні на 30.05.2019 року, 06.06.2019 року, 13.06.2019 року, 18.06.2019 року, 24.06.2019 року та 27.06.2019 року. Тобто усього було відкладено 8 судових засідань.

Тому, враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суд першої інстанції 03.07.2019 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній в судові засідання не з`являвся, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом, для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд розцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як свідоме зловживання своїми процесуальними правами, завідомо направлену на безпідставне затягування судового процесу з метою спливу 3-ох місячного строку, передбаченого ст.38 КУпАП для застосування до нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_1 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Суд першої інстанції вказаних вимог КУпАП України дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

Ч.1 ст.130 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Допитаний в апеляційній інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 03.07.2019 року він 09.05.2019 року о 05 год. 28 хв. по вулиці Вокзальній, 28 керував транспортним засобом «Нуundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Під час перевірки документів, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Він погодився, так як був впевнений, що тверезий. Продувши «Драгер», результат виявився позитивний, однак він з результатом не погодився і забажав проїхати до закладу охорони здоров`я. Приїхавши до наркологічного диспансеру, його оглянув лікар та він продув алкотестер «Драгер», результат також виявився позитивний та лікар надав висновок про знаходження його в стані алкогольного сп`яніння. З висновком не згоден, однак його він не оскаржував. При цьому вказав, що напередодні у вечірній час 08.05.2019 року він вжив одну бутилу пива.

Однак, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №216295, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п.2.9 а Правил дорожнього руху України, а саме в зв`язку з тим, що останній 09.05.2019 року о 05 год. 28 хв. в м. Кропивницький по вул.Вокзальній, 28 керував автомобілем Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ''а'' Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність по ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому роз`яснено права останнього і будь-яких зауважень або заперечень щодо фактичних обставин, викладених у протоколі стосовно його керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не навів, зазначивши в поясненнях, що не порушив (а.с.1);

-висновком КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради» №156 від 09.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 09.05.2019 року о 06 год. 15 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3);

-розпискою ОСОБА_1 , згідно якої він зобов`язався не сідати за кермо автомобіля та передав керування ним ОСОБА_2 (а.с.6);

- відеозаписами події, на яких зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та вчинення ним адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує апелянт, не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_1 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Перевіркою матеріалів адміністративної справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, а під час провадження по справі дотримано вимог ст. 245 КУпАП. Упередженого ставлення суду першої інстанції до ОСОБА_1 не встановлено.

Більше того, ОСОБА_1 не оскаржував дії працівників поліції щодо неправомірності складеного протоколу та неправомірності висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляції про невиконання працівниками поліцейської роти ДПС порядку визначення стану алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, які проаналізовано вище у сукупності із положеннями чинного законодавства, оскільки апеляційний суд вважає, що на вимогу ОСОБА_1 інспектори патрульної поліції направили та доставили останнього до Кіровоградського наркологічного диспансеру, де ОСОБА_1 пройшов у визначеному законом порядку обстеження на стан виявлення алкогольного сп`яніння в медичній установіі це чітко проглядається з відеозапису від 09.05.2019 року та підтверджується матеріалами справи, яким суд надав всебічну, повну та об`єктивну оцінку, що відображено у мотивувальній частині постанови.

Твердження апелянта про те, що у висновку не зазначено кількість промілей у крові на ступінь алкогольного сп`яніння, є також не обґрунтованими, оскільки вимогами зазначеної Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року, а саме п.16 розділу ІІІ, якою затверджено форму такого висновку, не передбачено необхідності зазначення таких даних.

Окрім того, вказаний висновок складений на підставі акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо ОСОБА_1 та у відповідності до положень Додатку 4 зазначеної Інструкції, особисто підписаний лікарем, завірений печаткою Кіровоградського обласного наркологічного диспансеру. Дані, які б вказували на його сумнівність чи недостовірність в матеріалах справи відсутні.

Більше того, працівниками поліції було вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія та видано тимчасове посвідчення, що підтверджується також підписом останнього.

Так, установивши стан сп`яніння ОСОБА_1 , поліцейським складений протокол про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, до якого був долучений висновок результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та долучений до матеріалів адміністративної справи, а тому порушень щодо складання зазначеного документа відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд, дослідивши докази по справі, приходить до обгрунтованного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з сукупності вищенаведених доказів, зібраних по справі, перевіривши їх при розгляді даної справи, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 та правильним рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 09.05.2019 року реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Суддею суду першої інстанції накладено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з дотриманням вимог ст. 38 КУпАП.

Згідно із ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 09.05.2019 року.

Судом першої інстанції на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення 03.07.2019 року, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП та не включає в себе стадію оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що передбачена главою 24 КУпАП.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не сплинули, а суду апеляційної інстанції підстав скасувати постанову районного суду не має.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2019 року щодо нього без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко