Номер провадження: 33/813/1024/19
Номер справи місцевого суду: 521/9685/19
Головуючий у першій інстанції Старіков О.О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ - Котелевського Р.І.

за участю: секретаря судового засідання Стоянової Л.І.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року,-

встановив:

постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто суму судового збору у розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Згідно з оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винним за те, що займаючи посаду начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України по особовому складу № 188 від 16.05.2016 року №986-о від 15.12.2016 року, маючи офіцерське звання «майор», на якого поширюються положення Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що не мав умислу на подання декларації з порушенням строків, визначених Законом України «Про запобігання корупції», а подання декларації за 2017 рік 22.05.2018 року зумовлено було характером його служби, пов`язаним з неможливість доступу до мережі інтернет, у зв`язку з чим в даному випадку у нього відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю та переслідування будь-якого корупційного інтересу. Апелянт стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а суддя районного суду безпідставно не врахував всіх обставин справи та прийняв незаконне рішення, у зв`язку з чим апелянт просить скасувати постанову районного суду та постановити нову, якою закрити провадження по справі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доповнив доводи своєї скарги та послався на те, що суддя районного суду не дотримався вимог ст.38 КУпАП, оскільки на день розгляду справи та прийняття оскаржуваного рішення сплили строки накладення адміністративного стягнення, з огляду на те, що правопорушення було виявлено 26 березня 2019 року, і саме того дня у нього вперше представники правоохоронного органу відібрали пояснення щодо події правопорушення.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглядаючи справу, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Відповідно до оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, але таке рішення судді районного суду не можна визнавати законним та обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З оскаржуваної постанови убачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді штрафу, суддя не дотримався вимог закону та призначив стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, оскільки визначаючи розмір штрафу не врахував, що відповідно вимог ст. 27 КУпАП, покарання у виді штрафу призначається не у твердій грошовій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення рішення.

Санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП, за якою ОСОБА_1 визнано винним оскаржуваною постановою судді районного суду, регламентовано, що таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже санкцією зазначеної норми закону стягнення визначене у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, у зв`язку з чим таким чином і мало бути призначене стягнення особі, яка притягнута до відповідальності з вказанням еквіваленту цих мінімумів у грошовій сумі.
Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 (сімнадцяти) гривень.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що суддею районного суду при ухвалені рішення були порушені вимоги ст.ст. 27, 33, 283 КУпАП, зокрема стягнення накладене за правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_1 визнано винним ч.1 ст.172-6 КУпАП, визначено не у межах та виді, встановлених цим Кодексом.Зазначене є однією з підстав для визнання постанови судді районного суду такою, що не відповідає закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості рішення судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та про визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.172-6 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що висновки суду про доведеність вини в скоєнні правопорушення передбаченого, за обставин встановлених судом першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП утворює несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктивна сторона правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
З пояснень апелянта судом встановлено, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про його обов`язок подати декларацію особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік в строки, визначені Законом України «Про запобігання корупції», тобто до 01.04.2018 року. Однак, він усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності щодо неподання декларації, свідомо не вчиняв дій, направлених на виконання вимог Законом України «Про запобігання корупції», тобто свідомо припускав настання негативних наслідків своєї бездіяльності.
Матеріали справи не містять та апелянтом на надано суду доказів, які свідчать про існування дійсних об`єктивний непереборних для ОСОБА_1 причин, які унеможливлювали подання ним декларації особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік в строки, визначені Законом України «Про запобігання корупції», тобто до 01.04.2018 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо неможливості подання декларації не є такими, що заслуговують на увагу та є необґрунтованими, а причини неподання декларації особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, не можуть бути визнані поважними.
Таким чином, висновки суду про доведеність вини в скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за обставин встановлених судом першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя районного суду не дотримався вимог ст. 38 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Обов`язок ОСОБА_1 подати декларацію особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік в строки, визначені Законом України «Про запобігання корупції», виник з 01.01.2018 року, а останнім днем подання такої декларації було 31.03.2018 року 00:00 год. Отже, адміністративне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 вважається вчиненим 01.01.2018 року.
Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, правопорушення вчинене ОСОБА_1 в період з 01.04.2018 року по 22.05.2018 року, тобто є триваючим і виявлено в ході перевірки в березні 2019 року, про що свідчить повідомлення військово прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України від 26.03.2019 року №1811 та того ж дня у ОСОБА_1 були відібрані пояснення щодо факту неподання декларації (а.с. 12, 13-14).
Таким чином, апеляційний суд констатує, що моментом виявлення правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , слід вважати саме 26 березня 2019 року.
Проте, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено постановою судді районного суду 08 липня 2019 року, тобто коли на день розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції фактично закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, що не відповідає вимогам закону та свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
З урахуванням того, що на момент розгляду справи суддею районного суду закінчився визначений ст. 38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 247, п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальнос ті за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський