Справа № 658/3032/19
провадження № 3/658/1437/19
ПОСТАНОВА

03 вересня 2019 року суддя Каховського міськрайонного суду Херсонської області Марків Т.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Руспубліці Крим та м. Севастополі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, адреса місця реєстраційного обліку та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній,

за ч.1 ст. 164 КУпАП,

в с т а н о в и в:

30 серпня 2019 року до Каховського міськрайонного суду після повернення на підставі постанови суду від 25 липня 2019 року надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, без доопрацювання.

При підготовці справи до розгляду було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушення вимог ст. 256 КУпАП.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до абз. 5 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14, визнана правильною практика тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративне правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП України, відповідного органу для належного оформлення.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що адміністративне правопоручення ОСОБА_1 вчинене в м. Нова Каховка Херсонської області, а сам правопорушник проживає в АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Вказані недоліки перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст. 256, п. 2 ст. 278 КУпАП,

постановив:

Протокол №93121-22-13-06 від 30 травня 2019 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_2 та додані в його обґрунтування матеріали повернути до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Руспубліці Крим та м. Севастополі.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Марків