Справа № 206/6024/19
Провадження № 3-зв/206/4/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши заяву про самовідвід судді Грицаюк Н.М. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Грицаюк Н.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

15 листопада 2019 року суддею Грицаюк Н.М. було заявлено самовідвід, який обґрунтовано тим, що 03 серпня 2018 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в порядку ст. 34 КПК України надійшли матеріали кримінального провадження під № 0000234 від 07 лютого 2014 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Вказане кримінальне провадження розглядається суддею Грицаюк Н.М. На теперішній час в даному кримінальному провадженні допитані всі сторони кримінального провадження, зокрема: потерпіла ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_3 (яка є потерпілою по справі ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП). Таким чином у ОСОБА_1 могли скластись певні стереотипи щодо судді, а тому для реалізації демократичних принципів, сприянню ефективного розгляду справи та для забезпечення правильного вирішення справи, суддя Грицаюк Н.М. вважає неможливим здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, оскільки останній є обвинуваченим у кримінальному провадженні під № 0000234.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в заяві про самовідвід, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід, а також не передбачає видалення судді до нарадчої кімнати для вирішення клопотання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя, не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції, законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Статтею 3 Європейського статуту судді визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Як вбачається з практики Європейського Суду про захист прав людини найважливішим питанням здійснення правосуддя незалежним, неупередженим та безстороннім судом є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість в демократичному суспільстві. В ряді рішень ЄСПЛ: «Падовані проти Італії» від 26.02.1993, «Фей проти Австрії» від 28.02.1993, «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.1996 - на підставі тлумачення вищезазначеної статті Конвенції сформульовані загальні критерії безстороннього суду: суд повинен бути суб`єктивно та об`єктивно неупередженим - жоден з членів суду не може відкрито проявляти упередженість та особисту небезсторонність, при цьому особиста неупередженість є, доки не буде доведено інше, і суд повинен бути об`єктивно безстороннім, тобто необхідні достатні гарантії, які виключають будь-які сумніви з цього приводу. При цьому вирішується питання, чи дозволяють певні факти, які можливо перевірити, незалежно від поведінки судді, поставити під сумнів його неупередженість і чи можуть ці побоювання сторони вважатися об`єктивно обґрунтованими. Обов`язкового встановлення доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею заінтересованості в остаточному рішенні по справі або про його намір не об`єктивно його вирішити не потрібно, достатньо вже того, що є підстави допускати можливим прояв його неупередженості, навіть коли суб`єктом це не усвідомлюється.

Під час вирішення Європейським судом з прав людини справи «Білуха проти України» було підкреслено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 р., «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до п.1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Відповідно до п.2.5. Бангалорських принципів поведінки судді суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Самовідвід судді від участі у розгляді конкретної справи це одна з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає.

Таким чином, беручи до уваги, що суддя Грицаюк Н.М. розглядає кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в якому ОСОБА_3 (яка є потерпілою по справі ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП) та ОСОБА_2 , були допитані в судовому засіданні, що свідчить про складання у ОСОБА_1 певного стереотипу щодо судді, для реалізації демократичних принципів, сприянню ефективного розгляду справи, та для забезпечення правильного вирішення справи, з наявності підстав з метою попередження виникнення обставин, що викликатимуть сумнів в об`єктивності та неупередженості Грицаюк Н.М. як судді при розгляді справи у учасників процесу та у стороннього спостерігача, вважаю за необхідне заяву про самовідвід судді Грицаюк Н.М. задовольнити.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Грицаюк Н.М. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КУпАП задовольнити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Р.О. Кушнірчук