ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особа, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Багдасарової Г.М.

перекладача Денисенко Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджана, громадянина АЗР, офіційно не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якою, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

встановив:

Згідно постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення 16.06.2019 р. о 01 год. 25 хв. в м. Миколаїв по вул. Московська, 64, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Chevrolet Cruze д.н.з. НОМЕР_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер» Аlcotest 6810 №2242, результат якого склав 0,78 ‰. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що не згоден з вказаною постановою суду та провину свою не визнає.

Вказує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням вимог пункту 1,2 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015р. Оскільки з роздруківки алкотестеру «Drager ARAM» №2242 тест №1739 від 16.06.2019 року, вбачається, що останнє калібрування засобу вимірювальної техніки було проведено 25.06.2018 року, тобто більше ніж за 6 місяців, до дати огляду ОСОБА_5 . За такого, висновки щодо результатів його огляду на стан алкогольного сп`яніння, складені з порушенням вимог вказаної Інструкції вважаються недійсними відповідно до положень п.22 зазначеної Інструкції.

Стверджує, що не можна брати як доказ на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки, вказані особи в судове засідання не викликались, суду пояснень не надавали, в судовому засіданні досліджувались лише їх письмові пояснення. Однак, з приводу доведеності його вини вони не можуть надати ніяких пояснень, оскільки були запрошені працівниками патрульної поліції лише під час проходження самого огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, разом з тим підтвердити той факт, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вони не зможуть.

Зауважує, що наданий відеозапис взагалі спростовує усі відомості, які зазначені у протоколу про адміністративне правопорушення. Так, відсутня фіксація зупинки транспортного засобу ВЕ1620СК Chevrolet Cruze, саме під керуванням ОСОБА_2 . На відеозапису дуже важко розібрати, що відбувається, зображення нечіткі, ідентифікувати водія або його транспортний засіб не можливо, та найголовніше не можливо встановити, що за кермом транспортного засобу був саме ОСОБА_3 .

Стосовно пояснень, наданих їм в судовому засіданні зазначає, що він є уродженцем Азербайджану, громадянином АЗР, української мови не розуміє, дуже погано розмовляє на російській мові, що відбувалось в судовому засіданні взагалі не розумів, на час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався правом на використання правової допомоги адвоката та перекладача, тому на даний час ОСОБА_3 спростовує будь-які пояснення, надані раніше.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Багдасарян Г.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався та в повному обсязі з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 282351 від 16.06.2019 року, водій ОСОБА_3 16.06.2019 р. о 01 год. 25 хв. в м. Миколаїв по вул. Московська, 64, керуючи автомобілем Chevrolet Cruze д.н.з. НОМЕР_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер» Аlcotest 6810 №2242, результат якого склав 0,78 ‰. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху. З показами приладу водій погодився та вказаний протокол ОСОБА_4 підписав власноруч, зауважень та пояснень в протоколі не виклав, з протоколом і порушенням погодився.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що з останньої повірки приладу «Drager ARAM» №2242 на день проходження ОСОБА_8 . огляду пройшло більше ніж шість місяців, тому огляд на стан сп`яніння був проведений з порушенням закону, оскільки міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747 і становить 1 рік.

Як вбачається з роздрукованого результату приладу «Drager ARAM» №2242, за допомогою якого ОСОБА_4 проходив огляд, останнє калібрування приладу проводилось 25.06.2018 року, а ОСОБА_4 проходив огляд на стан сп`яніння 16.06.2019 року, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Drager ARAM» №2242 , а відтак підстави для визнання його результатів недійсними відсутні.

Крім того, зміст протоколу узгоджується з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких, 16.06.2019 року вони були запрошені у якості свідків для проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. За результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер, показання приладу становили 0,78 ‰, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. Та даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів "Драгер"Aram 2242, проведеного у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя, в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , (з підписами вказаних свідків) з власноручним підписом ОСОБА_1 , яким засвідчено його згоду з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння.

Підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків, відсутні, оскільки ці пояснення є послідовними і повністю узгоджуються як між собою, так і з відомостями, котрі слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та є доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційний суд не може погодитись і з доводами апелянта про неповноту судового розгляду через те, що суд безпосередньо не здійснив допит свідків, оскільки письмові пояснення цих свідків, містяться в матеріалах справи, підстав їм не довіряти ні захисник ні особа, відносно якої складено протокол, не навели, а при винесенні рішення, суд обґрунтовано їх врахував та оцінив в сукупності з іншими матеріалами справи.

Вирішуючи питання щодо доводів апелянта про те що, вказані свідки не можуть підтвердити факт керування транспортним засобом ОСОБА_9 , слід зазначити, що данні свідки були запрошені для проведення огляду на стан сп`яніння та у письмових поясненнях вказаних осіб фактично зафіксована результат огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер, що не заперечує і сам апелянт, а тому жодних інших фактів ніж проходження водієм ОСОБА_8 . огляду на стан сп`яніння наявні пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містять та не підтверджують. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтвердив, що він дійсно керував транспортним засобом у вказані в протоколі час та місці та був зупинений працівниками поліції в зв`язку з незначною технічною несправністю автомобіля.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду і через те, що ОСОБА_4 не був забезпечений перекладачем в судовому засіданні суду першої інстанції

Так, відповідно до вимог підпункту е пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що для вирішення питання щодо залучення безоплатного перекладача суд має впевнитись, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою.

Як вбачається із протоколу судового засідання, судом першої інстанції ОСОБА_10 були роз`ясненні його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив, що він визнає провину у вчиненому правопорушенні та просив не позбавляти його права на керування транспортним засобом, будь яких заяв про те, що він потребує перекладача та правової допомоги захисника правопорушник в судовому засіданні не заявляв.

Крім того, з відеозапису з нагрудної камери патрульних поліцейських, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається що ОСОБА_4 спілкується вільно із працівниками патрульної поліції, жодних зауважень про нерозуміння ним української мови не висловлює, і при цьому, не наполягав на залучення при складанні протоколу перекладача, а також своїми підписами в протоколі підтвердив факт роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі й користуватися юридичною допомогою та послугами перекладача. Не визнання ОСОБА_9 вказаного факту, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, та обраний ним спосіб уникнення відповідальності за вчинене. За першою ж вимогою правопорушника судом було залучено перекладача під час розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта, що відеозапис правопорушення поліцейськими здійснений частково, проте зазначена обставина на правильність висновків суду не впливає та не є безумовною підставою для скасування постанови, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях особи, складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як на те посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суддя дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови судді, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну та обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Тому підстав для скасування постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.