Провадження № 33/4820/35/19
Справа № 671/2341/18 Головуюча в 1-й інстанції Павлова А. С.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2018 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2018 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, не працює,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 14 листопада 2018 року о 18 год. 15 хв. на 213+500 км а/д М-12, у напрямку м. Хмельницький, керував автомобілем «Renault FD», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає обставинам справи. Вказує, що суд розглянув справу у його відсутність, без належного повідомлення про розгляд справи, чим порушив його право на захист та позбавив його можливості спростувати інкриміноване правопорушення, надавши відповідні докази. Працівниками поліції порушено порядок огляду на стан алкогольного сп'яніння, в протоколі про адміністративне правопорушення незрозуміло сформульована суть правопорушення, не зазначено, чи водієві пропонували проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі, та про його відмову. В матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, що свідчить про порушення вимог відповідної Інструкції. Суд розглянув справу поверхнево і формально, не допитавши його та свідків, не досліджено обставин щодо причин зупинки транспортного засобу поліцейськими.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явився, про місце, день та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення апеляційного розгляду на адресу апеляційного суду не надходило, відтак апеляційний суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність, на підставі наявних в справі доказів.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розглянув справу з істотними порушеннями закону, у відсутність ОСОБА_2, який не був повідомлений про судовий розгляд, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 14 листопада 2018 року був складений інспектором роти №4 УПП у Хмельницькій області ДПП лейтенантом поліції Васильєвим І.М. , того ж дня, о 18 год. 15 хв. на а/д М-12 213+500 км, у напрямку м. Хмельницький, ОСОБА_2 керував автомобілем «Renault FD», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Жодних зауважень з приводу змісту складеного щодо нього протоколу апелянт не виказував, засвідчивши своїм підписом у графі протоколу щодо ознайомлення з місцем та часом розгляду справи, та підписав протокол в цілому (а.с.1).

Підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. Апелянт своїм підписом у протоколі зазначив достовірність вказаних про нього даних, в тому числі щодо місця проживання, тому доводи апеляційної скарги, що він фактично проживає в АДРЕСА_2, а не по АДРЕСА_1, не вказують, що протокол є недопустимим доказом в цілому. При цьому апеляційний суд зауважує, що повістки, які надсилались апеляційним судом, вручались апелянту особисто за обидвами адресами.

В складеному протоколі вказано, що апелянт відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, що підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.

В протоколі чітко зазначено суть правопорушення, яке відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги, що відсутність у протоколі зазначення, що водієві пропонували пройти огляд на місці і в медичному закладі, від чого він відмовився, вказує на недопустимість протоколу, не можуть бути враховані.

Факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, підтверджується даними відеозаписів з місця події, а відсутність направлення поліцейського на проведення огляду в медичному закладі, від якого ОСОБА_2 відмовився, не вказує, що поліцейськими не було дотримано відповідної процедури, зважаючи на категоричну відмову водія від огляду і в лікарні. Згідно цих записів видно, що ОСОБА_2 перебував в транспортному засобі, коли до нього підійшли працівники поліції, які повідомили ОСОБА_2, що він припаркував автомобіль з порушеннями правил дорожнього руху (на перехресті) та перешкоджав руху іншим транспортним засобам, створював аварійну ситуацію, що спростовує доводи апеляційної скарги, що судом не перевірялись обставини зупинки транспортного засобу. На вимогу поліцейського надати посвідчення водія, таке посвідчення ОСОБА_2 не було надане та в подальшому щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. На пропозицію поліцейського в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апелянт відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та в закладі охорони здоров'я. Також апелянт не оспорював факту наявності в нього ознак вживання алкогольних напоїв, на які звертав увагу поліцейський.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота, порушення ходи.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Підтверджував факт присутності двох свідків ОСОБА_2 і в поданій апеляційній скарзі, вказуючи на присутність при цьому свідків, які були запрошені поліцейськими.

Апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було необхідності виклику та допиту свідків, присутніх під час відмови від огляду, з приводу обставин, зафіксованих на відео. Тому такі твердження апелянта щодо неповноти судового розгляду не можуть бути враховані судом, як підстава для скасування постанови суду з цих підстав. Не наведено підстав для виклику та допиту цих свідків апелянтом і в апеляційній скарзі, зважаючи, що обставини, на які вказував ОСОБА_2, чітко зафіксовані на відеозаписі, з дотриманням передбаченої чинним законодавством процедури та в присутності двох свідків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними відеозапису, дослідженого судом першої інстанції, з яких видно, що поліцейський вказував свідкам на ознаки сп'яніння та відсутність з цього приводу заперечень апелянта.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обов'язковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд розглянув справу у відсутність апелянта, без належного повідомлення щодо дати його розгляду, що йому не було відомо про судовий розгляд, як підстави для скасування судового рішення, не можуть бути враховані апеляційним судом.

З протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_2 був повідомлений працівниками поліції про місце, день та час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, з чим погодився ОСОБА_2 та засвідчив своїм підписом в відповідній графі протоколу (а.с. 1).

Відтак, за таких обставин, в випадку нез'явлення особи, що притягується до відповідальності, що була повідомлена про слухання справи, однак не побажала взяти участь в цьому судовому засіданні, в суду першої інстанції відповідно до ст.268 КУпАП були всі підстави для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин підстави для скасування постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт мав намір взяти участь в судовому засіданні, не підтверджуються матеріалам справи, зважаючи, що апелянт в день, зазначений у протоколі, до місцевого суду не з'явився, також не з'явився до апеляційного суду, незважаючи на неодноразово отримані ним виклики до суду, що вказує на небажання апелянта брати участь в судових засіданнях. Суд критично оцінює доводи ОСОБА_2, що йому не було відомо про судовий розгляд справи, а судом його позбавлено права взяти участь в судовому засіданні та надати пояснення, позаяк такі твердження суперечать вищевказаним обставинам, матеріалам справи.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його права на захист, він був позбавлений можливості давати пояснення, подавати докази, на увагу не заслуговують. Апелянт відповідно до вимог чинного законодавства своїм підписом у протоколі підтвердив факт роз'яснення йому поліцейським прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя