Справа № 444/2893/19
Провадження № 3/444/1102/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Ясиновський Р. Б., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Антонів Н.С., складача протоколу - головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Управління з питань праці Яворівської О.Г. (посвідчення № 459, видане 10.07.2017 року), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ГУ Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , начальник відділу кадрів з 24.10.2016 р. у Львівському національному аграрному університеті згідно наказу № 611-к від 21.10.2016 р. ) -

за ч.1 ст.41 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії № ЛВ3773/459/АВ/П/ПТ від 01.11.2019 р. ОСОБА_1 ставиться до вини те, що вона

вчинила адміністративне правопорушення, виявлене 21.10.2019 р. під час проведення інспекційного відвідування у Львівському національному аграрному університеті, що знаходиться за адресою: Львівська область Жовківський район, м. Дубляни, вул. Володимира Великого, 1, а саме:

- порушення вимог п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП, а саме згідно наказу №566-к від 10.09.2018 р. ОСОБА_2 переведено на повний оклад з 10.09.2018 р. по 12.08.2019 р. на час частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною віком до трьох років ОСОБА_3 або до фактичного виходу її на роботу, під час проведення інспекційного відвідування надано витяз з наказу №12-к від 17.01.2019р. згідно якого ОСОБА_3 вважати на роботі після частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною віком до 3-х років з 21.01.2019 р., згідно наказу №07-к від 15.01.2019 р. ОСОБА_2 звільнено з 20.01.2019 р. згідно п.2 ст.36 КЗпП України;

- порушення вимог ст. 98 КЗпП України та Порядку виплати за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою КМУ від 31.01.2001 р. №78 - за період перебування у трудових відносинах з Університетом, а саме, листопад 2012 по листопад 2018 рр. ОСОБА_2 доплата за вислугу років (більше 20 р.) проводилася у розмірі 20%

чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала, посилаючись на доводи, викладені у долучених нею письмових посяненнях. Додатково надала такі пояснення. Насамперед пояснила, що працює у Львівському національному аграрному університеті начальником відділу кадрів з 24.10.2016, згідно наказу № 611-К від 21.10.2016 р. До її посадових обов`язків не відноситься питання виплати доплати за вислугу років, що вбачається із посадової інструкції. Більше того, що в протоколі вказується про порушення, яке мало місце в період з 2012 року, а саме в той період, коли вона не працювала на даній посаді. А відтак, не могла вчинити правопорушення, про яке стверджує Головне управління Держпраці у Львівській області. Окрім того, Головне управління Держпраці у Львівській області в Протоколі вказує, що має місце факт порушення п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України в частині звільнення ОСОБА_2 . По-перше, відповідно до підпункту 4 п. 13 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 823, інспекторам праці забороняється розглядати та перевіряти питання, які є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду. Під час проведення перевірки Головне управління Держпраці у Львівській області було проінформоване, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа № 263/1166/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ЛНАУ про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зокрема, ОСОБА_2 у своєму позові стверджує про безпідставність її звільнення згідно п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, оскільки вважає, що працювала за умовами безстрокового трудового договору. За даних обставин, Головному управлінню Держпраці у Львівській області заборонено здійснювати перевірку із зазначеного питання. По-друге, між ЛНАУ та ОСОБА_2 був укладений строковий трудовий договір за умовами якого ОСОБА_2 працювала на посаді старшого викладача кафедри іноземних мов на час перебування в оплачуваній відпустці ОСОБА_3 по 12.08.2019 до фактичного виходу на роботу останньої. У позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що дія строкового договору між ЛНАУ та ОСОБА_2 обмежувалася датою 12.08.2019, однак зазначене спростовується зокрема наказом ЛНАУ № 566-к від 10.09.2018 на основі власноруч складеної заяви ОСОБА_2 від 21.08.2018, де ОСОБА_2 вказувала кінцевим терміном саме вихід із відпустки ОСОБА_3 , а не 12.08.2019 р. Зі змісту ст. 181 КЗпП України випливає, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку надається повністю або частково за заявою жінки. 13.12.2018 ОСОБА_3 подала заяву про свій вихід з 21.12.2018 р. із оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, на основі чого ЛНАУ було видано наказ № 12-к від 17.12.2018 р. та проведено подальше звільнення ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору (настанням події, якою обмежувався його строк вихід на роботу основного працівника). У КЗпП України визначений перелік підстав розірвання трудового договору, зокрема, у зв`язку із закінченням строку (п. 2 ст. 36 КЗпП України) та у зв`язку із розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п. 4 ст. 36, ст. 40. ст. 41 КЗпП України). Звільнення ОСОБА_2 відбулось на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом до її трудової книжки та наказом № 07-к від 15.02.2019 р., а отже, спростовує доводи ОСОБА_2 щодо звільнення з ініціативи ЛНАУ (п. 4 ст. 36, ст. 40. ст. 41 КЗпП України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Для оформлення звільнення законодавство не вимагає від працівника подання заяви, оскільки про строковий характер трудових відносин та момент припинення він знав ще під час прийняття на роботу. Роботодавець, у свою чергу, не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про звільнення. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого сторони трудових відносин мають право припинити їх. Умови строкового трудового договору, припинення якого пов`язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника - ОСОБА_3 , як уже вказувалось вище, ОСОБА_2 були відомі, накази ЛНАУ № 518-к від 22.08.2018 і № 566-к від 10.09.2018 ОСОБА_2 не оскаржувались, а отже ОСОБА_2 погодилась із ними.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 вважає, що відсутні правові підстави стверджувати про неправильність звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а тим паче, про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Антонів Н.С. в судовому засіданні просив справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в її діях.

Складач протоколу - головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Управління з питань праці Яворівська О.Г. в судовому засіданні підтвердила зазначене в протоколі, а також з їнього контролю припис знято.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Головний державний інспектор Держпраці у Львівській області Яворівська О.Г незважаючи на заборону інспекторам праці розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді, визначену підпунктом 4 п. 13 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 823, проте в порушення вказаної норми продовжувала здійснювати інспекційне відвідування.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП є недоведеною, а факт події адміністративного правопорушення не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим та враховуючи, що винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. А також відсутня події адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 4 ч 2. Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , а тому, відповідно, судовий збір стягненню з неї не підлягає.

Керуючись ст. 41 ч. 1, ст.247 п.1 ч. 1, ст.294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення- закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області, в порядку ст. ст. 287, 294 КУпАП.

Суддя

Ясиновський Р. Б.