ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/9/19 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 р. м.Тернопіль

Суддя судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

його захисника - адвоката Терлюка О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, непрацюючого, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. в дохід держави.

Згідно даної постанови, 03.11.2018 р. о 23 год. 22 хв. в м. Тернополі по вул. Лесі Українки водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21011» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини; хитка хода; нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Драгер 6810» та в КУТОР «ТОНД», водій відмовився в категоричній формі в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги мотивує тим, що транспортним засобом він не керував, а очікував в автомобілі в дворі будинку на свого товариша.

Судом першої інстанції порушено права апелянта на захист, оскільки його не викликали для участі в судовому розгляді та не з'ясовано усіх обставин.

Зазначає, що працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на стан сп'яніння допомогою технічного приладу газоаналізатора «Драгер 6810» та в КУТОР «ТОНД». Крім того протокол про адміністративне правопорушення складений із порушеннями та не відповідає вимогам закону і свідки при цьому були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без участі останнього. Про постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало відомо тільки після одержання її копії 05.12.2018 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Щодо суті оскаржуваної постанови суду першої інстанції, то згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії БД № 419302 від 03.11.2018 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі КУТОР ТОНД у присутності двох свідків.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти перевірку для визначення стану сп'яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі КУТОР ТОНД. А також в їх присутності водій відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та одержання його копії, що спростовує твердження апелянта про відсутність свідків при складанні протоколу.

Вказану обставину підтвердила допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6, яка пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та бачила як працівники поліції складали відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення. Очевидцем самого початку події вона не була, однак ствердила, що при складанні протоколу були присутні двоє свідків, а саме: чоловік та жінка.

Також, посилання апелянта на те, що транспортним засобом він не керував не підтверджується жодним доказом та спростовується даними відеозапису з відеореєстратора працівників поліції.

Так, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений внаслідок переслідування працівниками поліції, так як в транспортному засобі був відкритий багажник, через що відносно ОСОБА_1 винесено постанову, яка ним підписана, про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП за порушення п.2.3.(а) ПДР та накладено стягнення у вигляді попередження.

Отже, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні на те, що він автомобілем в момент його зупинки не керував, а стояв в дворі будинку, суд вважає надуманими, які не підтверджуються жодними доказами та повністю спростовуються матеріалами справи, дані з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1, то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом'якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов'язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис