Справа №587/30/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 33/816/281/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/30/19 за апеляційною скаргою захисника МОЛІБОГ Ю. М. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 08.01.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

захисника - адвоката Молібог Ю. М.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат МОЛІБОГ Ю. М. просить поновити строк на оскарження постанови судді, скасувати її та закрити провадження за відсутністю події та складу правопорушення, оскільки ОСОБА_2 проживає в м. Харкові, копію постанови не отримував, внаслідок чого не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, суд розглянув справу без участі ОСОБА_2 , чим порушив його права, останній ніколи не керував зазначеним в протоколі т/з і 24.12.2018 перебував у м. Харкові.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 08.01.2019 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 24.12.2018 в 00:00 на 12 км автодороги Н-12, керуючи автомобілем RENAULT LAGUNA д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, пройшов на місці за допомогою газоаналізатора огляд на стан сп`яніння в присутності двох свідків, проба позитивна 0,54 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Молібог Ю. О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність події та складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч. 1 ст. 285 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП вона може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав, копію постанови судді не отримав, а про її наявність дізнався лише 14.03.2019 з ЄДРСР, оскільки зазначене судове рішення направлене йому не за місцем проживання, а за іншою адресою, внаслідок чого він об`єктивно не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на це рішення судді, тому строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін, на думку апеляційного суду, пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшов до суду першої інстанції 04.01.2019 і його розгляд в суді визначений працівниками поліції 08.01.2019 о 09:00. При цьому, місцем проживання ОСОБА_2 у вказаному протоколі зазначено: АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а згідно п. 2 і п. 3 ст. 278 цього Кодексу суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак вказані вище вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_2 про дату та місце розгляду справи, що потягло за собою в подальшому незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу, що також не дотримано суддею суду першої інстанції і відповідно унеможливлювало судовий розгляд справи.

Така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання також у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення суддею норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов`язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника Молібог Ю. М. у вказаній вище частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Згідно ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому необхідно зазначити, що суддя може обґрунтовувати свої висновки лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення також є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином мотивованого судового рішення («право на вмотивованість судового рішення») є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

ОСОБА_2 , будучи допитаним в ході апеляційного розгляду, категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення і пояснив, що 24.12.2019 він знаходився у м. Харкові, де постійно проживає. Він не мав і не має жодного відношення до зазначеного у протоколі автомобіля RENAULT LAGUNA д. н. з. НОМЕР_2 .

Вказані обставини підтверджуються: копією паспорта ОСОБА_2 , виданого 02.07.2002, серія НОМЕР_3 ; копією посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 12.11.2014, вилученого 29.05.2019, наданою Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Харкові; копією посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 12.11.2014, вилученого 24.12.2018; довідкою про неможливість надати РНОКПП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , через неможливість однозначно ідентифікувати фізичну особу; копією постанови інспектора УПП в Харківській області Кузнєцова Р. І. серії ЕАВ № 1186851 від 29.05.2019 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП; відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського, з якого вбачається, що інша (не ОСОБА_2 ) невстановлена особа пройшла огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Допитаний в судовому засіданні інспектор роти № 4 батальйону УПП в Сумській області Федченко С. С., який склав протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що інформація про особу правопорушника перевірялися ним через базу АРМОР.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки 24.12.2018 на 12 км автодороги Н-12 автомобілем RENAULT LAGUNA д. н. з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння керувала інша невстановлена особа, а не ОСОБА_2 , яка мала при собі посвідчення водія з ознаками підробки.

Так, з матеріалів справи вбачається існування двох посвідчень водія серії НОМЕР_4 від 12.11.2014 на ім`я ОСОБА_2 , які мають різні фотокартки та зразки підпису. При цьому особі ОСОБА_2 , який був присутній в судовому засіданні, відповідає фотокартка у посвідченні водія, вилученому у нього 29.05.2019 при накладенні адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Підпис ОСОБА_2 в паспорті громадянина України, виданому 02.07.2002 відповідає підпису в посвідченні водія, вилученому 29.05.2019 та постанові про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП серії ЕАВ № 1186851 від 29.05.2019 та суттєво відрізняється від підпису в посвідченні водія серії НОМЕР_4 від 12.11.2014, вилученому 24.12.2018 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №160017 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в суді апеляційної інстанції встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про керування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Зважаючи на викладене, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику МОЛІБОГ Ю. М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 08.01.2019 та її апеляційну скаргу - задовольнити.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 08.01.2019 відносно ОСОБА_2 - скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.