Номер провадження: 33/813/1137/19
Номер справи місцевого суду: 500/4230/19
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 10.06.2019 року о 04:20 год. він керував автомобілем «ВАЗ», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Кафедральній в м. Ізмаїл Одеської області у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до проведеного огляду у лікаря нарколога Ізмаїльської ЦРЛ результат позитивний - 1,52‰, чим порушив вимоги п.п «а» 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою, 02.08.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиІзмаїльського міськрайсуду Одеської області від 15.07.2019 року як пропущеного з поважних причин, зокрема, через отримання копії оскаржуваної постанови лише 25.07.2019 року.

До суду апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання (а.с.47, 54). Разом з тим, 09.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи через його неможливість явки до суду (а.с.55). Однак поважних причин неможливості явки до суду правопорушник ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що про розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 був повідомлений завчасно, майже за місяць (а.с.54), апеляційний суд вважає неповажною причину неявки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у матеріалах справи доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні оскаржуваної постанови Ізмаїльського райсуду Одеської області від 15.07.2019 р. (а.с. 34), хоча належним чином викликався в судове засідання шляхом надсилання повістки (а.с. 27), проте підтверджень отримання останнім такої повістки матеріали справи не містять.

Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняте судом рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП; копія вищевказаної постанови ОСОБА_1 судом направлена не була та відповідно до власноручної розписки останнього (а.с. 28, зворотна сторона), він отримав копію постанови лише 24.07.2019 р. при особистому зверненні до суду із заявою про її видачу (а.с. 29).

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду по правам людини.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі апелянт зазначив, що:

- судом було проігнороване його клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків правопорушення та працівників поліції, які оформлювали зазначені матеріали справи, а також дослідження відеозапису з нагрудних камер поліцейських;

- ознаки сп`яніння, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються відеозаписом з нагрудних камер співробітників поліції;

- суд залишив поза увагою те, що йому не було роз`яснено порядку проходження огляду на стан сп`яніння та жодних лабораторних досліджень та відібрання біологічного матеріалу лікарем закладу охорони здоров`я, не дивлячись на його вимогу, не здійснювалось;

- позитивний результат тесту на стан сп`яніння, проведений на місці зупинки працівниками поліції, є сумнівним, оскільки, в порушення вимог закону, газоаналізатор «Драгер», за допомогою якого проводився огляд, востаннє проходив повірку калібрування 17.07.2018 р., тобто з порушенням встановленого 6-місячного строку;

- відеозапис з нагрудних камер співробітників поліції є уривчастим;

- в порушення вимог ст. 266 КУпАП, він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За результатами перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, оцінив усі долучені до матеріалів справи докази в сукупності, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою: керування транспортними засобами особою в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №445049 від 10.06.2019 р. (а.с. 1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), згідно якого за результатами проведення огляду гр. ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Drager Alcotest 6810 був отриманий позитивний результат, із ступенем сп`яніння в 1,52‰; при цьому, в графі «з результатами згоден» ОСОБА_1 поставив особистий підпис, зазначивши, що з результатами не згоден (а.с.2);

- квитанцією технічного засобу Drager Alcotest 6810 (а.с. 3), відповідно до якого результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 позитивний - 1,52 ‰;

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10.06.2019 р. (а.с. 4 та 5 відповідно), згідно яких останні зазначили, що були свідками проходження водієм ОСОБА_1 . огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Драгер, який показав позитивний результат (ступінь сп`яніння 1,52‰), однак водій із результатами огляду не погодився та забажав пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, проведеного в Ізмаїльській ЦРЛ (а.с. 8), відповідно до якого за допомогою пристрою Drager Alcotest 6810 був проведений огляд гр. ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, отриманий результат - позитивний, ступінь сп`яніння - 1,33‰;

- відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с. 10), на якому зафіксовані огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, результати яких є позитивними.

Зазначені вище докази, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Твердження ОСОБА_1 про те, що судом було проігнороване його клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків правопорушення та працівників поліції, які оформлювали зазначені матеріали справи, а також дослідження відеозапису з нагрудних камер поліцейських, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, жодних клопотань такого змісту від ОСОБА_1 на адресу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області не надходило.

Окрім того, апеляційний суд позбавлений можливості перевірки та надання оцінки доводам апелянта стосовно того, що ознаки сп`яніння, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються відеозаписом з нагрудних камер співробітників поліції, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №445049 від 10.06.2019 р. не містить будь-яких посилань на опис ознаків сп`яніння ОСОБА_1 (а.с. 1).

Натомість, опис таких ознак міститься в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), зокрема: тремтіння пальців рук, нестійка хода та запах алкоголю з порожнини рота, проте відеозаписом з нагрудних камер співробітників поліції об`єктивно підтверджені бути не можуть, оскільки запахи не передаються через відео-фіксацію, тремтіння рук можливо не помітити за такої якості відео, а нестійка хода взагалі незафіксована, оскільки ОСОБА_1 на відеозаписі не переміщується в просторі.

Що стосується тверджень апелянта про те, що йому не було роз`яснено порядку проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд наголошує на тому, що такі доводи спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с. 10), з якого вбачається, що співробітниками патрульної поліції було роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що лікарем при проведенні огляду на стан сп`яніння, в порушення вимог закону та всупереч його вимогам, не було проведено жодних лабораторних методів з огляду на наступне.

Як вбачається із вищезгаданого відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с. 10), при проведенні медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 не наполягав на проведенні такого огляду шляхом проведення лабораторних досліджень та відбору біологічного матеріалу та, водночас, п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкції) дозволяє лікарю використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, що підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

При цьому, п. 7 Інструкції встановлює обов`язковість проведення лабораторного дослідження біологічного матеріалу лише для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Що стосується газоаналізатора «Драгер», за допомогою якого проводився огляд на місці зупинки, та який, на думку апелянта, востаннє проходив повірку калібрування 17.07.2018 р., що є порушенням встановленого 6-місячного строку, апеляційний суд зазначає наступне.

Прилад «Драгер Алкотест» був зареєстрований в Україні згідно з Порядком Державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497, та отримав свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, термін дії якого визначений до 10.02.2015 року, відповідно до Наказу Державної служби з лікарських засобів від 10.02.2010 року №95 (а.с.53).

01.07.2015 року введено в дію Технічний регламент щодо медичних виробів, затверджений постановою КМУ від 02.10.2013 року №753, згідно з яким введення в обіг та експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження їх відповідності вимогам цього Технічного регламенту, а постанова КМУ від 09.11.2004 року №1497 втратила чинність, реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з Технічним регламентом не ведеться.

Включення згідно з постановою КМУ від 09.11.2004 року №1497 виробу до реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення означало можливість його ввезення на митну територію України та введення їх в експлуатацію, тобто початок їх використання. Закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, однак зазначена заборона не стосувалась виробів та медичної техніки, які уже були введені в експлуатацію на момент втрати чинності вищевказаною постановою та набрання чинності Технічним регламентом.

Таким чином, використання технічних засобів «Драгер Алкотест 6810», які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію та знаходження його в реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497, є можливим за умови дотримання вимог технічного обслуговування даного приладу.

Так, на запит апеляційного суду, від заступника начальника Управління патрульної поліції в Одеській області до суду надійшла відповідь щодо видачі сертифікату відповідності, свідоцтва про повірку та даних щодо калібрування приладу «Drager Alcotest 6810» серійний № АRВL-0796, який застосовувався 10.06.2019 року під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (а.с.50).

Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/4020, яке дійсне до 17.07.2019 року, вищевказаний газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRВL-0796, відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013 (а.с.51).

Крім того, у відповідності до сервісної книжки, вказаний газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRВL-0796, пройшов градуювання і сервісну перевірку 17.07.2018 року і його наступна перевірка призначена через рік - 17.07.2019 року (а.с.52).

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що на час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 10.06.2019 року, газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRВL-0796,, був належним приладом обліку алкоголю у видихаємому повітрі правопорушника ОСОБА_1

Більше того, у зв`язку із незгодою водія ОСОБА_1 із результатами проведеного огляду, останній був направлений до медичного закладу, де за результатами проведення ще одного огляду за допомогою іншого пристрою «Драгер» АRВЕ-0013, був встановлений факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, 1,33‰ (а.с.8).

Окрім того, апеляційний суд вважає слушними та погоджується із доводами ОСОБА_1 щодо факту невідсторонення його, всупереч вимогам ст. 266 КУпАП, від керування транспортного засобу, однак наголошує, що зазначені порушення вимог закону з боку співробітників поліції не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу вищезазначеного правопорушення за фактом керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не відносяться, відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, до обставин, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Що стосується тверджень апелянта про те, що відеозапис з нагрудних камер співробітників поліції є уривчастим, апеляційний суд зазначає, що будь-яких порушень працівниками патрульної поліції вимог закону допущено не було, оскільки все спілкування патрульного із ОСОБА_1 було записано безперервно.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що доказами, які містяться у справі підтверджена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненому правопорушенні повністю доведена, а висновок районного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо відсутності в матеріалах справи достатніх та допустимих доказів вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення відповідальності за скоєне.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда