КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ Справа № 33/824/3797/2019 Суддя І інстанції - Дідик М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., За участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 , захисника Мельниченка Є.О., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого Мельника Ф.В., розглянувши апеляційну скаргу особиОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.00 коп.

Згідно з постановою судді, 08.07.2019 року о 09 год. 40 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по проспекту Лобановського, на регульованому перехресті з вул. Деміївська при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив дії, яким порушив вимоги п. 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановуГолосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт зазначає, що суд, вказуючи на порушення ОСОБА_3 вимог п.16.6 ПДР України, не врахував того, що він відповідно до п. 1.4 ПДР мав право розраховувати, що на смузі для руху маршрутних ТЗ не буде рухатись прямо із порушенням вимог ПДР України (п. 17.1) ОСОБА_2 .

Суд, на думку апелянта, мав встановити, наскільки дії кожного з водіїв були причиною наслідків у виді зіткнення автомобілів, та кому з водіїв було з технічної точки зору більше можливості попередити зіткнення двох транспортних засобів.

У разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому включається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Також важливим є те, що притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП не може ґрунтуватися на тих пунктах ПДР, якій водій хоча і порушив, але які не призвели б до наслідків, які б не було допущене порушення другим учасником ДТП, яке виключило можливість попередити ДТП, з боку першого учасника.

Окрім того, апелянт вказує, що суд не взяв до уваги висновок експерта, хоча відеозапис, наданий другим учасником ДТП підтвердив його. Посилання ОСОБА_2 на те, що він мав право перетинати суцільну лінію дорожньої розмітки, яка відокремлює потоки транспортних засобів від смуги для руху громадського транспорту, в місці, де поруч із суцільною лінією зліва є і переривчаста лінією розмітки, не відповідає вимогам п.17.2 ПДР України, де зазначено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може можете виконувати поворот праворуч з цієї смуги, або ж виїхати на неї для зупинки праворуч для висадки чи посадки пасажирів. Норма є імперативною і не дозволяє виїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів для руху прямо на перехресті, навіть при наявності переривчастої лінії дорожньої розмітки.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було дотримано вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, а саме: як випливає зі змісту оскаржуваної постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався вище наведених вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3 та його захисника Мельниченка Є .О., які підтримали апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_2 та його представника мельника Ф.В., якій заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями самого ОСОБА_3 та водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_2 , відеозаписом з камери спостереження.

Наведеними доказами підтверджується, що ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, що призвело до їх пошкодження.

Посилання апелянта на те, що зіткнення автомобілів сталося не з його вини, а з вини водія ОСОБА_2 , який в порушення вимог п.п. 17.1, 17.2 ПДР рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів прямо, не може бути взятим до уваги, оскільки відповідно до п. 16.6 ПДР України водій автомобіля ОСОБА_3 при повороті ліворуч повинен був надати перевагу у русі всім транспортним засобам, які рухались в зустрічному напрямку, незалежно від того, у якій смузі вони рухались.

У постанові судді районного суду міститься оцінка можливих порушень вимог ПДР водієм ОСОБА_2 стосовно проїзду в смузі руху для громадського транспорту. При цьому суддя районного суду дійшов до висновку про те, що між вказаним можливим порушенням вимог ПДР водієм ОСОБА_2 відсутній причинно-наслідковий зв`язок з ДТП.

Суд першої інстанції встановив причинно-наслідковий зв`язок ДТП з діями водія ОСОБА_3 , оскільки автомобіль "Фольксваген", рухаючись прямо, можливо з порушенням вимог ПДР щодо рядності, мав перевагу в русі по відношенню до автомобіля "Рено", водій якого відповідно до п. 16.6 ПДР України повинен був надати йому дорогу.

Висновок, викладений у постанові судді районного суду, про встановлення причинно-наслідкового зв`язку ДТП з діями водія автомобіля "Рено" ОСОБА_3 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а тому є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду, зокрема, про те, що суд не взяв до уваги висновок експерта, є безпідставними.

Як убачається з постанови судді, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_5 , за висновком якого автомобіль "Фольксваген" не повинен був рухатись по смузі для маршрутних транспортних засобів, однак в порушення вимог ПДР з`їхав в дану смугу, з якої продовжив рух прямо, чим створив аварійну ситуацію для водія автомобіля "Рено".

Не погоджуючись з твердженням експерта, суддя у постанові вказав на відсутність з боку водія ОСОБА_2 дій, які б примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, або за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. За відсутності вказаних дій водія ОСОБА_2 суддя районного суду вважав висновок експерта необ`єктивним та таким, що не відображає обставини ДТП.

Отже, висновок експерта, на який посилається апелянт, був дослідженим в судовому засіданні суду першої інстанції, також в судовому засіданні був допитаним експерт ОСОБА_6 , а у постанові судді викладена оцінка вказаному доказу з посиланням на встановлені обставини справи та наявні у справі докази.

За таких обставин, суддя апеляційного суду не вбачає порушень суддею районного суду вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП, як про це стверджує апелянт.

Отже, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_3 є законною і обґрунтованою, а відтак немає підстав для її зімни чи скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська