м. Лиман Справа № 236/2412/19 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2019 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області, Саржевська І. В., за участю секретаря Олійник С.М., прокурора Виноградової К.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, який є головним лісничим в Державному підприємстві "Лиманське лісове господарство", зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
01.07.2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області суду з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного лісничого Державного підприємства «Лиманське лісове господарство», будучи згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 р. № 1700- VII (далі - Закон № 1700- VII) суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статі 45 Закону № 1700- VII, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, а саме 01.05.2019 р. о 22:30:40.
Тим самим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Протокол № 371 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 складено 27.06.2019 року оперуповноваженим відділу протидії злочинам в аграрному секторі, лісовій галузі, в сфері земельних відносин та інтелектуальної власності Управління захисну економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Гончаровим І.Ю.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що наказом/розпорядженням № 31-К директора Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» ОСОБА_2 про переведення на іншу роботу, його призначено на посаду головного лісничого Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» з 29 травня 2018 року.
Також ОСОБА_1 вказав, що будь-якого умислу на скоєння правопорушення він не мав, та пояснив, що ним 01.05.2019 року було здійснено вхід до зазначеного реєстру з власного комп`ютера, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 обл. АДРЕСА_1 Героїв АДРЕСА_1 , та заповнено/переглянуто усі розділи, при цьому 01.05.2019 о 22:30:40 було успішно подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік.
Прокурор Виноградова К.О. вважає, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП, тобто правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Суддя, з`ясувавши позицію у справі присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).
Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
17.07.1997 Україною ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Тлумачення поняття кримінального обвинувачення у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю автономністю. Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.
У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.
Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).
Враховуючи, що національним законодавством України порушення вимог щодо фінансового контролю у сфері запобігання корупції розглядається як делікт - ст. 172-6 КУпАП, вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою негативні наслідки для посадової особи у сфері трудових відносин, суддя у цьому випадку розглядає процедуру складання службовими особами ДЗЕ НП України стосовно ОСОБА_1 протоколу у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, ОСОБА_1 мають бути гарантовані права, передбачені п.2 ст. 6 Конвенції.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП, є пов`язаним з корупцією.
Суб`єктивна сторона таких правопорушень характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).
Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.
Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, до суду мають бути надані докази того, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільну небезпечність несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, передбачав можливість настання негативних наслідків (відсутність здійснення фінансового контролю з боку держави), бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.
ОСОБА_1 вважає, що будь-якого умислу на скоєння правопорушення він не мав, додатково пояснив, що ним 01.05.2019 року було здійснено вхід до зазначеного реєстру з власного комп`ютера, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заповнено/переглянуто усі розділи, при цьому 01.05.2019 о 22:30:40 було успішно подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік.
Крім того, як зазначив ОСОБА_1 , йому відомо, що посада головного лісничого пов`язана з виконанням функцій держави та підпадає під дію Закону України «Про запобігання корупції», він знає про те, що у разі порушення вимог антикорупційного законодавства настає в тому числі адміністративна відповідальність.
ОСОБА_1 пояснив, що під час подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік в нього не виникало проблем з функціонуванням реєстру, а також у період подання зазначеної декларації за межами України, на лікарняному або у відпустці він не перебував. Поважних причин пов`язаних з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, наслідками стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічними несправностями в роботі веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення до декларації, перебуванням (триманням) під вартою, у суб`єкта декларування не було.
Прокурором під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення не було надано до суду доказів скоєння ОСОБА_1 , діяння із прямим чи непрямим умислом, з метою настання суспільно шкідливих наслідків у виді відсутності чи неможливості здійснення фінансового контролю за майновим станом певного суб`єкта з боку держави.
Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і відповідно, про відсутність у його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно нього.
Крім того, суддя звертає увагу, що у Департамента захисту економіки Національної поліції України відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Зі змісту запиту ДЗЕ НП України про надання інформації від 28.05.2019 № 2585/39/104/01-2019, адресованого Голові Національного агентства з питань запобігання корупції Мангулу О.А. (а.с.36-37), вбачається, що Департаментом захисту економіки НП України проводиться детальна перевірка дотримання вимог антикорупційного законодавства суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», зокрема, щодо можливого порушення ч.1 ст. 45 даного Закону ОСОБА_1 .
З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівником ДЗЕ НП України, який робив запити до Державного підприємства "Лиманське лісове господарство" та Національного агентства з питань запобігання корупції, збирав докази, складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не містить інформації щодо обсягу службових повноважень оперуповноваженого відділу протидії злочинам в аграрному секторі, лісовій галузі, в сфері земельних відносин та інтелектуальної власності Управління захисну економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Гончарова І.Ю. (зокрема, щодо наявних правомочностей складати протоколи у справах про адміністративні правопорушення), інформації щодо граничного строку перебування цієї особи на вказаній посаді (протокол у справі про адміністративне правопорушення складено ОСОБА_3 27.06.2019).
Посадова інструкція оперуповноваженого ДЗЕ НП України Гончарова І.Ю. на підтвердження у нього відповідних повноважень до суду не надана.
У матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки відносно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки, яке було б адресоване ДЗЕ НП України, та інше.
Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції». Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.
Згідно із п.1 розділу II Порядку НАЗК проводить щодо декларацій такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Згідно із п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.
Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням цієї функції.
Службові особи ДЗЕ НП України, відповідно до п.4 розділу II згаданого Порядку вправі виключно у разі встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Нормами ст. 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП. Статтею 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладає на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Разом з тим, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, тільки Національне агентство наділяє правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (ст.11 цього Закону).
Статтею 49 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.
Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.
Отже, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. Натомість органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.
Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 у справі № 814/886/17, де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції». Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.
Вища рада правосуддя в своєму рішенні від 17 .07.2018 (справа № 2297/0/15-18) зауважила, що «…за змістом функціональних обов`язків поліція належить до правоохоронних, а не контролюючих органів, її працівники здійснюють виключно оперативно-розшукові заходи. Вжиття превентивних поліцейських заходів урегульовано статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому проведення перевірок дотримання вимог антикорупційного законодавства цим Законом до таких заходів не віднесено. Натомість в Україні діє ціла низка нормативно-правових актів у сфері запобігання та протидії корупції, а також контролю за надходженням коштів до державного бюджету та їх використання, які визначають як перелік суб`єктів контролю, так і їх повноваження щодо здійснення відповідних функцій. Зокрема, вжиття заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, контроль і перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно зі статтею 11 Закону України «Про запобігання корупції» покладено на Національне агентство з питань запобігання корупції».
З огляду на викладене, на підставі аналізу зазначених нормативних актів суддя вважає, що перевірка у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 здійснена не уповноваженим органом, ця обставина дає підстави визнати недопустимими всі докази у справі.
Зазначене свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 245, 246, 247, 283, 284 КУпАП,
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях цієї особи складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Постанова судді може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її ухвалення.
Постанова судді набирає законної сили після спливу визначеного законом строку на її апеляційне оскарження.
Суддя -