Справа № 346/2485/19
Провадження № 3/346/1233/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Горох Г.М.

прокурора Василецької І.І.

особи, яка притягається до

відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 , уродженця м. Сєвєроморськ Мурманської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , одруженого, капітана служби цивільного захисту, провідного фахівці сектору цивільного захисту Коломийського міськрайонного відділу УДСНС України в Івано-Франківській області, громадянина України, за ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

в с т а н о в и в :

в протоколі вказано, що відповідно до наказу по особовому складу УДСНС України в Івано-Франківській області № 128 від 07.03.2018 року ОСОБА_1 , старшого лейтенанта служби цивільного захисту Коломийського міськрайонного відділу УДСНС України в Івано-Франківській області, призначено на посаду провідного фахівця цього відділу ( на рівнозначну посаду у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів) з 27.03.2018 року.

Відповідно до підпункту «д» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 як особа начальницького складу органу та підрозділу цивільного захисту України є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до пункту 13 ст. 1 цього Закону суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «б» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до Закону.

Опрацюванням відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_1 16.03.2018 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ( далі декларація), за 2017 рік, а 24.03.2019 року щорічну декларацію за 2018 рік.

Згідно з інформацією, зазначеною ОСОБА_1 у декларації за 2018 рік встановлено, що він в розділі «Цінне рухоме майно транспортні засоби» зазначив про придбання у власність автомобіля марки «VOLVO ХС60», 2016 року випуску, вартістю 596 000 грн.

Згідно з копіями документів Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «VOLVO ХС60», 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак « НОМЕР_3 », який відповідно до митної декларації № UА204010/2018/214383 від 30.07.2018 року придбаний в Нідерландах за 9 000 євро ( 433 988 грн.) та вказаного дня переданий ОСОБА_1

07.08.2018 року ОСОБА_1 зареєстрував вказаний автомобіль у Регіональному сервісному центрі МВС в Івано-Франківській області.

Таким чином, з 07.08.2018 року відповідно до вимог ст. 334 ЦК України ОСОБА_1 є власником рухомого майна, тобто вищевказаного автомобіля.

Враховуючи, що вартість вказаного автомобіля перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, що становило 88 100 грн., у ОСОБА_1 на виконання вимог ч. 2 ст. 52 цього Закону виник обов`язок у десятиденний термін з моменту придбання майна письмово повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані. Тобто впродовж періоду з 00:00 год. 08.08.2018 року по 23:59 год. 17.08.2018 року у ОСОБА_1 виник обов`язок повідомити НАЗК про суттєві зміни у майновому стані.

Однак, опрацюванням відомостей із вищевказаного Реєстру декларацій встановлено, що ОСОБА_1 станом на 17.08.2018 року та на час складання протоколу (24.05.2019 року) не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, а саме придбання вищевказаного автомобіля, вартістю 433 988 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подане ним клопотання про закриття провадження у справі. На розгляд справи ОСОБА_1 не з`являвся, 13.06., 24.07., 12.08., 22.08.2019 року ОСОБА_1 надіслав до суду письмові клопотання про вікладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, про що долучив відповідні довідки (а. с. 43, 44, 50, 51, 57, 58, 64, 65). 02.09.2019 року ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання про закриття провадження в справі у зв`язку із закінченням строків давності накладення адміністративного стягнення.

Прокурор не заперечила проти задоволення клопотання, але при умові визнання ОСОБА_1 винним за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Проаналізувавши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю з таких міркувань.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Реалізація цього принципу тісно пов`язана з інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша з них, репресивно-каральна (або штрафна) полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення суспільної небезпечності (шкідливості) діяння, протиправності, карності, вини особи.

Стаття 247 КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Такий висновок судді прямо переплітається з науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ, а саме під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Так, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. А за логічним тлумаченням абзацу першого статті 247 КУпАП встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Відповідно поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане адміністративне правопорушення триває з 18.08.2018 року. Вперше воно виявлене 10.05.2019 року, що стверджується рапортом старшого оперуповноваженого сектору протидії корупції УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ Національної поліції України, а 24.05.2019 року складено протокол № 156/2019 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 176-2 КУпАП. Таким чином, на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, як з дати складання вказаного рапорту, так і з дати складання протоколу.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.33, 221, ч.2 ст. 38, п.7 ст. 247, ст.ст. 284, 288-290, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя Калинюк О. П.