Справа № 309/569/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ковача І. І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, українця, приватного підприємця, депутата Хустської районної ради, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним й на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..

Згідно постанови, ОСОБА_1 , будучи депутатом Хустської районної ради та відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, без поважних причин, несвоєчасно повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме, придбання 05.02.2018 нерухомого майна - магазину-кав`ярні загальною площею 73,73 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 400195 грн., що становить 235,4 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2018 року, чим вчинив передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконною. Посилається на те, що суд не дав належної оцінки факту складення протоколу без його участі та, відповідно, без роз`яснення його прав, що призвело до позбавлення його можливості надати пояснення щодо протоколу, і що в свою чергу свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП. Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги те, що відповідно до декларації про початок будівельних робіт та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності він побудував кав`ярню за кошти, які ним були задекларовані, однак, у протоколі вказано, що він нібито купив дане нерухоме майно. При цьому, стверджує, що ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачено подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі набуття права власності на нове будівництво, так як це не є набуття права власності на підставі цивільно-правових угод (придбання), що також свідчить про те, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «виникнення права власності на новостворене майно» з «придбанням. Разом із тим, вважає, що суд залишив поза увагою факт закінчення на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 38 КУпАП, про що свідчить те, що про виникнення у нього права власності на нерухоме майно Департаменту захисту економіки в Закарпатській області стало відомо 06.12.2018, що підтверджується листом № 6002/39/106/01-18, а тому, перебіг трьохмісячного строку накладення на нього адміністративного стягнення розпочався саме 06.12.2018 та закінчився 07.03.2019. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ковача І. І., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Справа про адміністративне корупційне правопорушення розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, апеляційний суд враховує, що про час та місце апеляційного розгляду справи прокурор повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду на інший день та відомостей про поважність причин його неявки не подавав, а також не подавав заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У ході апеляційного розгляду, апеляційним судом встановлено, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без належного врахування обставин справи, а також положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

При розгляді справи про адміністративне корупційне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , наведених вище вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та прийняв необґрунтоване рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП, не давши належної оцінки обставинам справи та не вмотивувавши свої висновки.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП утворює несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, а тому відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваної постанови в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова прийнята з недотриманням вимог КУпАП, зокрема, у зв`язку з неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.

Так, у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що не був зобов`язаний повідомляти про суттєві зміни в майновому стані, так як магазин-кав`ярню будував за кошти, які ним декларувались, про що свідчить і декларація про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину-кав`ярні в АДРЕСА_2 . При цьому, зазначив, що у протоколі неправомірно вказано, що він нібито купив дане нерухоме майно. Також ствердив, що ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачено подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі набуття права власності на нове будівництво, так як це не є набуттям права власності на підставі цивільно-правових угод (придбання), що також свідчить про те, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «виникнення права власності на новостворене майно» з «придбанням».

Як убачається з протоколу про адміністративне (корупційне) правопорушення, ОСОБА_1 , будучи депутатом Хустської районної ради та відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, без поважних причин, несвоєчасно повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, а саме, придбання 05.02.2018 нерухомого майна - магазину-кав`ярні загальною площею 73,73 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 400195 грн., що становить 235,4 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2018 року.

Наявною у матеріалах справи копією декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину-кав`ярні в АДРЕСА_2 , підтверджено, що право на будівництво магазину-кав`ярні ОСОБА_1 набув у 2016 році.

З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на магазин-кав`ярню ОСОБА_1 набув 05.02.2018 на підставі рішення виконавчого комітету Нижньоселищенської сільської ради № 3 від 31.01.2018 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації НОМЕР_1 від 28.12.2017, виданої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області.

Зазначеними доказами підтверджуються пояснення ОСОБА_3 про те, що право власності на магазин-кав`ярню він набув шляхом його будівництва, а не придбання на підставі цивільно-правових угод.

Окрім того, з матеріалів справи про адміністративне корупційне правопорушення вбачається, що посадові особи, які проводили перевірку та складали протокол, а також прокурор, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не приєднали до справи (не надали суду) будь-які докази у підтвердження факту купівлі - продажу ОСОБА_1 магазину-кавярні, його дарування, довічного утримання, лізингу.

Разом із тим, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкт декларування зобов`язаний подати повідомлення про суттєві зміни у майновому стані в разі отримання ним доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01січня відповідного року, в десятиденний строк з моменту отримання такого доходу або придбання майна.

При цьому, відповідно до норм Цивільного кодексу України придбання майна може здійснюватись за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, лізингу тощо.

Наведене свідчить про те, що будівництво та здача нерухомості в експлуатацію не підпадає під ознаки придбання майна, а є набуттям права на майно.

Тому, враховуючи те, що матеріалами та обставинами справи не встановлено факт отримання ОСОБА_1 доходу чи придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, апеляційний суд прийшов висновку, що ОСОБА_1 не був зобов`язаний подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані щодо вищезгаданого магазину-кав`ярні, що у свою чергу свідчить про те, що ним не порушено вимоги передбачені ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції». Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження і є слушними. При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд вважає, що підстав сумніватися у цих доводах та поясненнях ОСОБА_1 немає, оскільки такі об`єктивно узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України №21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Сукупність наведених вище обставин доводить невідповідність прийнятої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі у їх сукупності та взаємопов`язаності.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення.

Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_3 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.

Разом із тим, зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що ОСОБА_1 нібито відмовився від підпису про ознайомлення з правами, і при цьому, в даному протоколі відсутні будь-які відомості про отримання ОСОБА_1 копії протоколу чи відмову від отримання такої, а також відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом протоколу чи дані про відмову від його підпису, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол складено без його участі та, відповідно, без роз`яснення його прав, що призвело до позбавлення його можливості надати пояснення щодо протоколу, і що в свою чергу свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про закінчення на момент винесення судом першої інстанції строків накладення адміністративного стягнення не підлягають будь-якій оцінці, оскільки не впливають на висновок апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, не мають будь-якого правового значення у даній справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 цього Кодексу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан