Справа № 359/1564/19 Головуючий у І інстанції Вознюк С.М.
Провадження № 33/824/3655/2019 Доповідач у 2 інстанції Дрига А.М.
ПОСТАНОВА

13 вересня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в адміністративній справі про порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України щодо громадянина Лівана ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року громадянина Лівана ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено штраф у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить суму в розмірі 3200грн. 00 коп. з конфіскацією товарів в дохід держави.

9.09.2019 року на дану постанову надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій ставиться питання про її скасування та закриття провадження у справі, а також порушується питання про поновлення строку на оскарження постанови від 22.02.2019 року.

Перевіривши доводи ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали провадження, вважаю, що у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді апелянту слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що постанова суддею щодо ОСОБА_1 винесена 22.02.2019 року, проте апеляційна скарга ОСОБА_1 подана до суду лише 9.09.2019 року, тобто зі значним порушенням десятиденного строку на оскарження.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на оскарження постанови апелянт послався на те, що в судовому засіданні участі не приймав та копію постанови від 22.02.2019 року не отримував, а тому вважає строк на оскарження постанови пропущений ним з поважних причин.

Як вбачається з постанови суду, в судовому засіданні 22.02.2019 року були присутні представники ОСОБА_1 адвокати Іванюк Р.В. та Бобровніков В.В. , які були обізнані про результати розгляду справи щодо ОСОБА_1 та не були позбавлені можливості повідомити його про винесене рішення.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи 22.02.2019 року та про існування ухваленого щодо нього рішення, а у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови.

При цьому, будь-яких заходів для явки до суду до цього часу ОСОБА_1 не вжив, бажання реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП не виявив, жодних дій для з`ясування інформації про рух справи щодо нього він не здійснив.

Як вбачається з аналізу рішень Європейського суду, він у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правами знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 3.04.2008р. зазначено, « що від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Будь-яких даних про вжиті апелянтом заходи, спрямовані на те, щоб дізнатися про стан розгляду провадження - ним не надано, а також не зазначено інших обставин, які позбавили апелянта можливості подати апеляційну скаргу у визначені строки.

Враховуючи тривалість строку між постановленням рішення у справі і зверненням до суду з апеляційною скаргою (майже 7 місяців), відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження постанови, вважаю, що в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В поновленні строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року щодо громадянина Лівана ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу разом з доданими матеріалами повернути ОСОБА_1 .

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига