Справа № 457/469/19
провадження №3/457/252/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі головуючого судді Марчука В.І.,

при секретарі Мазурику В.В.,

з участю прокурора Дрогобицької місцевої

прокуратури Мельника А.І.,

особи, яка притягається

до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Потічною Н.Ю.,

розглянувши матеріали справи, які надійшли від департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка працює старшим інспектором Трускавецької ДПІ Дрогобицького управління ГУ ДФС у Львівській області, за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом № 411 від 07 травня 2019 року, складеного старшим оперуповноваженим МВ №4 (м. Дрогобич) УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України майором поліції Ковалем С.Ю., ОСОБА_1 , будучи на посаді головного державного інспектора сектора обслуговування платників Трускавецького відділення Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в порушення вимог ч. 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі за тестом Закон) являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, не повідомила про суттєві зміни у майновому стані, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Опрацюванням відомостей з Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_1 станом на 10 год. 30 хв. 07 травня 2019 року не повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, зокрема, про набуття у власність житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 242 900,00 грн.

У судовому засіданні адвокат Потічна Н.Ю. заявила клопотання про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правпорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 у судовому засідання підтримала клопотання свого адвоката.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі, зазначивши, що протоколи про адміністративне правопорушення складено з дотриманням законодавства.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, також іншими документами.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тому протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, що фіксує закінчення розслідування. Протокол про адміністративне корупційне правопорушення не належить до документів вільної форми, а встановлює обов`язковий перелік відомостей та атрибутів, які повинні в ньому міститися. Підставою для складання протоколу є достатні дані, які свідчать про наявність в діянні особи ознак корупційного діяння або іншого правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Відповідно до ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, зокрема органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Для того, щоб суд міг визначати, чи повноважною особою складено протокол, відповідні управління чи підрозділи Національної поліції України мають довести до відома суду положення нормативно-правових актів (відомчих наказів, посадових інструкцій), якими визначено підрозділи, на які покладено боротьбу з корупцією, та категорії працівників цих підрозділів, яким надано право складати протоколи про корупційні правопорушення. В іншому випадку до кожної справи про корупційне правопорушення має додаватися витяг з такого наказу (посадові інструкції), який підтверджував би повноваження конкретної посадової особи щодо складання такого протоколу.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.11 Закону до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (надалі Порядок) затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) 10.02.2017 № 56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 р. за № 201/30069, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон). Контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами верховенства права. Контроль декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції (далі - Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює через працівників Підрозділу.

Згідно п.2-п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:

1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій субєктами декларування, які в них працюють (працювали);

2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування;

3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування;

4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування відповідно до даних Реєстру;

5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;

6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських обєднань, їх членів або уповноважених представників. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації субєктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі. У випадку встановлення факту неподання декларації субєктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це субєкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює субєкт декларування, та спеціально уповноважених субєктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Тобто, з урахуванням поняття «суб`єкт декларування» зазначений у ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», даний Порядок визначає суб`єктів, що наділені правом перевірки змін у майновому стані субєктів декларування, а також порядок перевірки та дії у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін субєктом декларування.

Повноваженнями щодо перевірки як декларацій так і змін у майновому стані суб`єктів декларування наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких повязана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Національної поліції, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальний уповноважений субєкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Але усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що субєкт декларування несвоєчасно подав декларацію, вправі тільки НАЗК на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Тобто, посадова особа правоохоронних органів, здійснюючи перевірку особи, як суб`єкта декларування, та складаючи протокол без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшла за межі своїх повноважень, та діяла поза межами діючого законодавства.

Вищезазначене підтверджується висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 814/886/17, адміністративне провадження №К/9901/505/17.

Слід наголосити також на тому, що відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Зазначена норма права регламенту процедуру внесення змін у майновий стан у випадку саме придбання майна. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Згідно з нормою ст.1305 ЦКУ набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку. Набувач за спадковим договором не відповідає за зобов`язаннями відчужувача. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК.

Отже, з наведеного випливає, що ОСОБА_1 є набувачем майна. Вона його не придбала (не купила, не отримала в дарунок, не на підставі договору міни, тощо). Вона виконувала свої обов`язки, встановлені спадковим договором, а після смерті заповідача набула право власності на майно.

Проте ч.2 ст.52 Закону не передбачає відповідальність щодо подання повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування у разі набуття майна (у т.ч. за спадковим договором). Стаття наголошує на необхідності внесення змін у разі придбання майна.

Не заслуговують на увагу листи, роз`яснення з цього приводу, які долучив прокурор до матеріалів справи як на спростування викладеного, не можуть братися судом до уваги, оскільки закон має вищу юридичну силу над підзаконними актами, у тому числі листами НАЗК.

Крім цього, виходячи з диспозиції ч.2 ст.52 Закону особі, які уповноважена була державою на складання протоколу, слід було встановити вартість майна станом на 01 січня 2018 року та чи перевищує вона суму у 50 прожиткових мінімумів. Проте вказана особа як на доказ суми покликалася на суму у розмірі 242 900 грн., зазначену у Спадковому договорі від 09 лютого 2017 року. За правовою конструкцією спадкового договору ОСОБА_1 не набула майно на цю дату, а зареєструвала своє право власності лише 06 червня 2018 року. Проте яка вартість майна була на цю дату, ніхто не встановлював. Докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.5 Форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затвердженої рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3, доходи та видатки на придбання майна суб`єкта декларування відображаються у грошовій одиниці України. Доходи/видатки, одержані/здійснені в іноземній валюті, з метою відображення у повідомленні перераховуються в грошовій одиниці України за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату одержання доходів/здійснення видатків.

Вартість майна, що було придбано суб`єктом декларування, зазначається у грошовій одиниці України відповідно до останньої грошової оцінки майна або - якщо така оцінка не проводилася чи її результати не відомі суб`єкту декларування - на момент набуття майна у власність (як зазначено в документі, на підставі якого було набуто право власності).

Враховуючи правову природу спадкового договору, момент набуття майна у власність та документ, на підставі якого було набуто майно (спадковий договір та факт смерті відчужувача за договором) є різними моментами та мають різницю в часі майже півтора року, а тому з матеріалів справи неможливо встановити точну вартість набутого майна та чи підлягало набуття права власності на нього обов`язковому внесенню змін до майнового стану.

Відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, серед іншого, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

Констатуючи обов`язок ОСОБА_1 подати декларацію не пізніше 00:00 год. 17.06.2018 року уповноваженій особі необхідно було з`ясувати причини невиконання такого обов`язку саме до вказаної дати, чого зроблено не було.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року " Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Крім того, рішенням ССПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», корупційним правопорушенням є тільки умисне діяння, а відтак, за діяння, передбаченіст. 172-6 КУпАП, вчинені через необережність, відповідальність особи за цією статтею настати не може.

З огляду на наведене суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно ж до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-6, 247, 283, 284 КпАП України, суддя, -

у х в а л и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відстністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд впродовж 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: В. І. Марчук