н/п 3/174/99/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.4 ст.122 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , працює електриком КЦ ДМК,

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом серії БД № 277249 від 02.07.2019 року, складеного інспектором СРПП КВП Демніченком Є.В., 02.07.2019 року, о 18 годині 15 хвилин, на майдані Героїв м.Кам`янське водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2108» н/з НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги, не впевнився в безпечності маневру та скоїв аварійну ситуацію з автомобілем «Шевроле Авео», змусивши його різко гальмувати та подавати звуковий сигнал, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 02.07.2019 року на перехресті виїжджав на головну дорогу, проїжджав знайомий, посигналив йому та поїхав далі, а його зупинили працівники поліції і склали протокол за створення аварійної ситуації. Права забрали. Аварійної ситуації не створював, просив опитати дружину та батька, що були в машині разом з ним в машині як свідків, але у цьому йому відмовили, запис з нагрудних камер також не надали. Поспішав на роботу, тому підписав пояснення, де визнавав факт порушення, що на даний час заперечує.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, відповідно до ст.280 КУпАП обставинами, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення є: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Частина 4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частиною другою цієї статті, а саме: порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, що примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

В якості доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у порушенні п.16.11 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, до матеріалів справи надано лише протокол та пояснення водія ОСОБА_1 , згідно з яким останній визнавав свою вину, однак дане пояснення суд не приймає у якості допустимого доказу по справі, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути єдиним та достатнім доказом по справі і не звільняє особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, який є формою фіксації порушення, обов`язку збирання доказів щодо доведення вини цієї особи у його вчиненні .

Разом з тим, інших належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчинив дії, що спричинили створення аварійної обстановки, матеріали справи не містять, особу водія, відносно якого ОСОБА_1 вчинив неправомірні дії та свідків події правопорушення не встановлено та не опитано, фіксування порушення за допомогою технічних засобів також не здійснювалося.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Крім того, принцип відповідальності за вину є одним із визначних принципів юридичної відповідальності взагалі і адміністративної відповідальності зокрема, тобто вина є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення (проступку), зазначеного у ст.9 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП не доведена, тому склад вказаного адміністративного правопорушення в його діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. ст.40-1, 122, п.1 ст.247, ст.ст.284 , 287, 289, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 - повернути останньому.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Суддя: підпис А.А.Борцова