Справа № 463/2480/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 33/811/722/19 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В. з участю ОСОБА_1 , його захисника Леонтьєва О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 19 червня 2019 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , 25.03.2019 року, о 03 год. 30 хв. у м.Львові по вул. Зелена, 35, керував автомобілем марки «Мітсубісі Лансер», д.н.з. НОМЕР_1 , повторно, протягом року, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

На дану постанову захисник Леонтьєв О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі.

На думку апелянта, зазначена постанова суду є незаконною, безпідставною та винесеною з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з наступних підстав.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем «повторно протягом року з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху», за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП, що не відповідає дійсності.

Так, відповідальність за ст.130 КУпАП передбачена не за керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а в стані алкогольного сп`яніння.

Лише чітке дотримання процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, свідчить про законні вимоги працівників поліції та обґрунтовані підстави проведення вказаного огляду. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. Однак відеозапис з нагрудної відеокамери інспекторів патрульної поліції не дозволяє беззаперечно встановити: чи дійсно ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля в момент його зупинки поліцейськими, чи дійсно поліцейські пропонували ОСОБА_1 пройти дослідження на предмет наявності у нього алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів газоаналізатора, чи пропонувалось ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку медичне освідування у закладах охорони здоров`я на предмет встановлення стану алкогольного чи - наркотичного сп`яніння, оскільки направлення не виписувалось.

Також неможливо беззаперечно встановити ставлення ОСОБА_1 до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки відсутній відеозапис подій.

Доказів того, що ОСОБА_1 відмовлявся пройти огляд в медичному закладі й при цьому були присутні свідки, немає.

Отже поліцейськими не були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також Інструкції та Порядку.

Поліцейськими на місці зупинки автомобіля огляд ОСОБА_1 за допомогою технічних засобів не проводився, направлення в заклади охорони здоров`я на ОСОБА_1 не складалось і не заповнювалось.

Отже, він був позбавлений права і можливості у визначеному нормативно- правовими актами порядку пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Докази на підтвердження затримання автомобіля, яким керував ОСОБА_1 та його відсторонення від керування, до матеріалів не надані.

Так, на відео (файл _033247А) ОСОБА_1 виходить з водійських дверей автомобіля через певний час після закінчення попередньої зйомки.

Поліцейські не фільмували й не фіксували на нагрудні відеореєстратори процес, як підійшли до автомобіля, хто сидів за кермом авто, а також хто ще перебував в салоні автомобіля.

Перегляд вищевказаного відеозапису не дозволяє беззаперечно встановити, чи дійсно на місці водія за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 в той момент, коли автомобіль зупинили поліцейські та підійшли до автомобіля, оскільки відсутній відеозапис подій, які відбувались після зупинки цього авто.

Окрім того автомобіль був зупинений безпідставно, ніби-то внаслідок порушення водієм вимог п.п. «в» п.2.9 Правил дорожнього руху, який забороняє водієві керувати транспортним засобом із номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутим.

В даному випадку зупинка вказаного автомобіля була безпідставною, оскільки його водій не допустив жодних порушень Правил дорожнього руху.

На файлі ОСОБА_1 чітко вимагає додержання від поліцейських своїх прав, а саме: ознайомитися з матеріалами справи, мати можливість допитати свідків, дати свої пояснення, скористатися правом на захист. Поліцейські заперечують це право і кажуть, щоб з матеріалами він ознайомится в суді, після чого його затримують і не надають матеріали, чим порушують права передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином в справі відсутні будь-які допустимі та належні докази того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, за яке притягується до відповідальності.

Судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини особи, відносно якої складено адміністративний протокол за ч.2 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважає, що зазначині в протоколі обставини події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не знаходять свого підтвердження матеріалами про адміністративне правопорушення, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, на яку посилається в протоколі поліцейський.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ захисника Леонтьєва О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задовольнити, вивчивши матеріали справи №463/2480/19 та перевіривши наведені доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП настає за повторне протягом року керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №063212 від 25.03.2019 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 підписав такий; відеозаписом події (а.с.2), а також поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4,5), які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», довідкою інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП від 27.03.2019 року про те, що ОСОБА_1 притягався 31.08.2018 року Сихівським районним судом м.Львова до адміністративної відповідальності за скоєння 04.08.2018 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.9), копією постанови серії НК №504274 від 25.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП (а.с.11).

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №063212 від 25.03.2019 року, на думку апеляційного суду, складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, а тому письмові пояснення ОСОБА_1 про його невідповідність вимогам законодавства не приймаються до уваги.

Не встановлено і факту допущення судом першої інстанції істотних порушень законодавства, які б тягнули за собою скасування постанови.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки такий повторно протягом року керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення поліцейськими прав ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння суд до уваги не бере, оскільки останній є водієм і зобов`язаний знати Правила дорожнього руху, зокрема, положення п.2.5. Правил, які покладають на водія обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, є голослівними та такими, що повністю спростовуються записом з відео реєстратора поліцейського автомобіля з місця події, зокрема після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , останній виходив із місця водія, тримав ключі та закривав автомобіль, поставивши його на центральний замок. Крім цього з відеореєстратора вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився їхати в медичний заклад для проходження огляду, однак по дорозі туди відмовився проходити такий, у зв`язку з чим патрульний автомобіль повернувся на місце зупинки. Поряд з цим під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 підтвердив, що в автомобілі перебував один.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» підтверджується записом з нагрудної камери працівника поліції, а також показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо стягнення, то таке накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч.2 ст. 33 КУпАП, за змістом якої при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, накладене у межах санкції ч.2 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення. Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 19 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Леонтьєва О.В. в його інтересах без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду В.В.Ревер