Справа № 461/2195/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 33/811/456/19 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Гавенка Б.І.,

представника Львівської митниці Дунаса М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гавенка Б.І. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України,

встановив:

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Конфісковано товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1128/20900/19 від 06.03.2019, а саме: купюри номіналом 200 (двісті) євро: Z6, X8, X4, X9, X8, X2, N4, X2, X5 9 шт. - на суму 55039,13 грн (згідно з офіційним курсом валют станом на 04.03.2019 становить 30,577292 грн), купюри номіналом 500 (п`ятсот) євро: X6 1 шт. - 15288,65 грн (згідно з офіційним курсом валют станом на 04 березня 2019 року становить 30,577292 грн).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384,20 грн судового збору.

На постанову судді захисник - адвокат Гавенко Б.І. подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження; постанову судді змінити в частині конфіскації вилученого товару, а саме повернути вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №1128/20900/19 від 06.03.2019, товар ОСОБА_1 .

Щодо порушення строку подачі апеляційної скарги, то це обумовлено тим, що копію постанови захисник Гавенко Б.І. отримав лише 16.04.2019, а 18.04.2019 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вважає постанову судді такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції частково визнав себе винним в порушені митних правил України та щиро розкаявся. Вилучені кошти в сумі 2300 євро є його приватною власністю і мають легальне походження. Конфіскація даних коштів поставить його сім`ю у скрутне положення.

Апелянт наполягає, що правопорушення скоєне ОСОБА_1 у виді недекларуванні іноземної валюти підлягає адміністративному стягненню у виді штрафу, однак, його діями державі не було завдано значної шкоди. ОСОБА_1 не ухилявся від сплати мита та інших зборів, а тому застосування конфіскації товару коштів в іноземній валюті, які придбані легальним шляхом, у даному випадку є втручанням у приватну власність ОСОБА_1 , а це суперечить вимогам ст. 41 Конституції України.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 04.03.2019 о 15 год. 20 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт», терміналу «А» м/п через м/п «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС, рейсом W6 6717 Львів-Франкфурт- ОСОБА_2 , авіакомпанії WIZZ, в якості пасажира, обрав форму проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю «зелений коридор», і тим самим заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю нею обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 12300 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. У службовому приміщенні митниці (зоні митного контрою) пасажиром було видано готівку в розмірі 12300 євро, що знаходилась в одному з відділень дорожньої сумки громадянина (ручна поклажа). Зазначено готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина ОСОБА_1 вказана валюта належить йому особисто. Підтверджуючих документів на вивезення надлишкової суми (2300 євро) громадянином ОСОБА_1 не пред`явлено. Згідно офіційного курсу валют, станом на 04.03.2019, 1 євро становить 30,577292 грн.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався. Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Дії ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 471 МК України.

Захисник Гавенко Б.І. у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити їх.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що загалом він знайомий з процедурою проходження через митний кордон, проте літаком він летів уперше, а тому не зорієнтувався, де «червоний», а де «зелений» коридор. Звертає увагу, що вказівники були відсутні. Наміру уникнути декларування валюти у нього не було. Зазначає, що кошти отримані ним легально, про що надав відповідні документи. Стверджує, що повідомляв працівників про суму коштів, яку він мав із собою, а також про свій намір задекларувати валютні кошти, проте йому не надали такої можливості, а склали на нього протокол.

Представник Львівської митниці Дунас М.О. просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову судді щодо ОСОБА_1 без зміни.

Заслухавши представника Львівської митниці, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини адміністративної справи щодо ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого висновку про винність останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Крім того, факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, ніким не оспорюється та підтверджується матеріалами справи. ОСОБА_1 , визнає, що вчинив порушення митних правил через власну неуважність, проте незгідний із вилученням та подальшою конфіскацією валютних коштів у сумі 2300 євро.

Що стосується доводів адвоката Гавенка Б.І. в інтересах ОСОБА_1 про необґрунтованість призначення ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації вилучених в останнього валютних цінностей, як товару, переміщення якого через митний кордон України обмежено, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 471 МК України передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до п. 6 положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене Постановою НБУ від 02.01.2019 року № 3 з метою реалізації вимог Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно зі ст. 471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованих товарів.

Разом з цим, при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Апеляційний суд вважає, що при накладенні додаткового стягнення у вигляді конфіскації вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2300 євро суддя зазначених вимог не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про конфіскацію безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 2300 євро), суддя не врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні підтверджено законність належних йому грошових коштів, які він отримав від продажу автомобіля, шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації; не взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та майновий стан всієї його сім`ї, оскільки грошові кошти являються його власними.

З огляду на зазначені вище обставини цієї справи та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_1 , конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ст.471 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України слід змінити, конфісковані грошові кошти повернути власнику ОСОБА_1

У решті постанову судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику Гавенку Б.І. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну захисника ОСОБА_1 - адвоката Гавенка Б.І. задовольнити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України - змінити.

Конфісковані грошові кошти, вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1128/20900/19 від 06.03.2019, а саме: купюри номіналом 200 (двісті) євро: Z6, X8, X4, X9, X8, X2, N4, X2, X5 9 шт. - на суму 55039,13 грн (згідно з офіційним курсом валют станом на 04.03.2019 становить 30,577292 грн), купюри номіналом 500 (п`ятсот) євро: X6 1 шт. - 15288,65 грн (згідно з офіційним курсом валют станом на 04 березня 2019 року становить 30,577292 грн) повернути ОСОБА_1 .

У решті постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах