ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1967/19 Номер провадження 33/814/755/19Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Томилко В. П.
Категорія:ч.1 ст.172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Томилко В.П., з секретарем Гнітько А.М., з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шевченка С.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шевченка С.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:
Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді поліцейського роти №3 батальону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 850 грн..

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника Управління поліції охорони в Полтавській області від 15.02.2018 року №46 ос ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області.

Згідно наказу начальника Управління поліції охорони в Полтавській області від 30.11.2018 року №344 ос старшого сержанта поліції Кикоть звільнено з посади поліцейського водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області з 30.11.2018 року за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» ( за власним бажанням).

ОСОБА_1 , як особа, яка працювала на посаді поліцейського - водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області, тобто, відповідно до п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом декларування на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», був зобов`язаний, відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», подати декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави не пізніше дня такого припинення, тобто не пізніше 30.11.2018 року, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за формою, що визначена Національним агентством, однак останній вказану декларацію 30.11.2018 року без поважних причин не подав, а подав 03.12.2018 року, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.172 6 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням судді захисник Шевченко С.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 не мав умислу на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Так, на момент звільнення ( у п`ятницю 30.11.2018 року), роботодавець не провів із ним остаточний розрахунок та не виплатив всі належні йому при звільненні грошові кошти. У зв`язку з чим, щоб запобігти внесенню у декларацію завідомо недостовірної інформації, ОСОБА_1 вирішив витребувати необхідні для внесення в декларацію відомості, а саме інформацію про розмір нарахованого йому грошового утримання. Отримавши таку інформацію у понеділок 03.12.2018 року, ввів у декларацію достовірні дані та подав її.

Також вказує, на те, що на момент винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення судом першої інстанції закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 було винесено із грубим порушенням вимог ч.2 ст. 254 КУпАП тобто після закінчення строків відведених Законом для його складання.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Шевченка С.М., дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, судом першої інстанції проведено з додержанням вказаних норм законодавства, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП , суд першої інстанції обґрунтовано прослався на такі докази: протокол про адміністративне правопорушення №22 від 26.04.2019 року; витяг з наказу начальника Управління поліції охорони в Полтавській області від 15.02.2018 року №46 ос, яким ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області з 15.02.2018 року; витяг з наказу начальника Управління поліції охорони в Полтавській області від 30.11.2018 року №344 ос, яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено з посади поліцейського водія взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області з 30.11.2018 року за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням); відомість ознайомлення особового складу Кременчуцького МВ УПО Полтавської області з Законом України «Про запобігання корупції», у якій мається підпис старшого сержанту поліції ОСОБА_1 ; лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.02.2019 року №71 03/13560/19 з додатками із яких вбачається, що ОСОБА_1 було подано декларацію перед звільненням 03.12.2018 року та інші матеріали справи в їх сукупності.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Доводи адвоката Шевченка С.М. в інтересах ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування передбачена відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, в той час як відповідно до ст.69 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як це визначено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, незалежно від ознак суб`єктивної сторони, є адміністративним правопорушенням з формальним складом, де як обов`язковою складовою складу даного проступку є існування об`єктивної сторони, тобто протиправного діяння.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування та на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» без поважних причин не подав декларацію у зв`язку з припиненням діяльності в день звільнення.

Ті обставини, на які посилається адвокат в апеляції , та які майже ідентичні тим , які викладені ОСОБА_1 в суді першої інстанції щодо неподачі декларації в день звільнення у зв`язку з тим, що з ним не було здійснено в цей день повного фінансовою розрахунку , не можуть розцінюватися як поважні причини невиконання приписів Закону в розумінні ст. 172-6 КУпАП та правильно були відхилені місцевим судом.

До того ж, Закон не містить вимоги зазначати в декларації у зв`язку з звільненням суми , отримані декларантом при звільненні.

В такій декларації обов`язковим є зазначення майнового стану особи саме на день звільнення.

До того, ж апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування мав право подати виправлену декларацію, а тому ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість подати декларацію перед звільненням на основі наявних у нього відомостей у встановлений Законом строк та в подальшому подати виправлену декларацію.

Також, суд апеляційної інстанції не може розцінювати як доказ невинуватості та об`єктивну причину несвоєчасного подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані позицію ОСОБА_1 та його захисника про те, що він невірно трактував закон, оскільки відповідно до ст. 57 та ст. 68 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, а незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності, оскільки кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час проходження служби він під підпис був ознайомлений із Законом України «Про запобігання корупції» та з інформаційними листами НАЗК.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що провадження по справі повинно бути закрито на підставі ст. 38 КупАП України є безпідставними, оскільки на підставі ч. 2 ст. 38 КупАП України якщо справа про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Отже, відповідно до матеріалів справи, правопорушення було виявлено 26 квітня 2019 року( згідно з рапортом а.с. 41) і протокол про адміністративне правопорушення № 22 також був складений 26 квітня 2019 року, а відтак , притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 20 червня 2019 року, суд першої інстанції не порушив строк накладення адміністративного стягнення.

Окрім цього , апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону посилання апелянтів про те , що протокол складений неповноважною особою.

Вказана позиція спростовується положеннями ст. 255 КУпАП , згідно з якої у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають , окрім іншого, за ст. 172-4 - 172-9 КУпАП мають право складати посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий прийшов до правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.293,294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника Шевченка С.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Томилко.