Справа № 163/648/19 Провадження №33/802/474/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст.472 МК України Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю захисника Філюка С.М., скаржника ОСОБА_1 , представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду від 19 квітня 2019 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 46400 гривень з конфіскацією в дохід держави 58 упаковок комплексного протеїнового харчування загальною вагою 132,14 кг та вартістю 46400 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він слідуючи 08.03.2019 з Республіки Польща в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС автомобілем "Фольксваген", р.н.з. НОМЕР_1 , не задекларував за встановленою формою 58 упаковок комплексного протеїнового харчування загальною вагою 132,14кг та вартістю 46400 гривень, що знаходились в багажному відділенні автомобіля серед особистих речей і були виявлені під час митного контролю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя в порушення вимог ст.ст. 486, 489 МК України, не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Стверджує, що судом не враховано тих обставин, що вилучений товар, належав як йому, так і всім пасажирам автомобіля, а тому безпідставно притягнутий до відповідальності лише він. Зазначає, що визнав свою винуватість при наданні пояснень у зв`язку з незнанням законодавства. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин, скасувати постанову як незаконну та необґрунтовану.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, постанову від 19.04.2019 він отримав лише 16.05.2019, при цьому апеляційну скаргу подав 24.05.2019, тому строк апеляційного оскарження постанови необхідно поновити, так як він пропущений із поважних причин.

Перевіривши доводи скарги, заслухавши пояснення скаржника та захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, висловили думку про можливість застосування вимог ст.22 КУпАП, міркування представника митниці, який просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.472 МК України вказаних вимог закону дотримався.

Висновок суду першої інстанції про вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Так винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про порушення митних правил, контрольним талоном, актом огляду транспортного засобу, поданою митною декларацією, та іншими доказами у справі.

Сам ОСОБА_1 своїми письмовими поясненнями та поясненнями в протоколі в протоколі підтверджував факт недекларування товарів, при цьому будь-яких зауважень чи заперечень не вказував.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді ОСОБА_1 будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомив, жодних клопотань чи доказів не подавав.

Враховуючи докази, які суд першої інстанції взяв до уваги, давши їм належну оцінку, та поклав в основу обвинувачення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, безпідставними.

Твердження скаржника про те, що він визнав винуватість у зв`язку з введенням фактично його в оману працівником митниці не може свідчити про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки ст.68 Конституції України передбачає, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції, правопорушник не оспорював фактичних обставин справи.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Відповідно до ст.ст. 22, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України. При вирішенні питання про накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. При цьому, суди, за наявності підстав, повинні обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі статті 22 КУпАП, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

З поданих в апеляційному суді документів встановлено, що ОСОБА_1 являється платником аліментів на утримання малолітньої дитини, має на утриманні батьків з інвалідністю, являється учасником бойових дій.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності, а саме, кількість незаконно переміщуваного товару, його вартість, а також те, що від дій ОСОБА_1 тяжких наслідків не настало, він фактично визнав винуватість у вчиненні правопорушення, вперше притягується до адміністративної відповідальності, суддя приходить до висновку, що останнього необхідно звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст.22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.294, 22 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду від 19 квітня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Любомльського районного суду від 19 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, в частині накладеного адміністративного правопорушення, скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, на підставі ст.22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М.Клок