справа №619/1937/19
провадження №3/619/565/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Мєщан І. О., Іванової Ю. О.

прокурора - Кіптілого А. В.

розглянувши матеріали справи, що надішли від Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Нацонального агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , який працює на посаді начальника Валківського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області,

за фактом вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП,-

встановив:

15 травня 2019 року уповноваженою особою - головним спеціалістом третього відділу Центрального регіону Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 32-02/222, відповідно до якого ОСОБА_1 - вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме порушення п.п.1,2 ч.1 ст. 28 Закону 01.12.2017, перебуваючи на посаді керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області за адресою вул. Хмельницького,4 у м. Харків - не повідомив у визначеному законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, що виник під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 та підписання листа від 01.12.2017 № 02-35 щодо скерування до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо себе.

Уповноважена особа - третього відділу Центрального регіону Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 вважає, що своїми діями, які виявились у неповідомленні про реальний конфлікт інтересів, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Крім того, 15 травня 2019 року уповноваженою особою - головним спеціалістом третього відділу Центрального регіону Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 32-02/223, відповідно до якого ОСОБА_1 - в порушення пункту 3 частини першої статті 28 Закону 01.12.2017, перебуваючи на посаді керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області за адресою: вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків, прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що виник під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 та підписання листа від 01.12.2017 № 02-35р щодо скерування до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо себе.

Уповноважена особа - третього відділу Центрального регіону Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_5 вважає, що своїми діями, які виявились у прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 1727КУпАП.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що за ч.1,ч.2 ст. 172-7 КУпАП винним себе не визнає за таких підстав: ОСОБА_4 звернувся до Дергачівської місцевої прокуратурою Харківської області із заявою в порядку ст. 214 КПК України, в якій йшлося не про злочин, а про факт вручення йому підозри у кримінальному провадженні. При цьому заявник фактично не погоджувався та оскаржував процесуальні дії відносно нього, та рішення в кримінальному провадженні, в якому має процесуальний статус підозрюваного.

Відповідно до ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься короткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених заявником, тобто реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставою вважати заяву чи повідомлення злочином є наявність в такій заяві або повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретного кримінально караного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Реєстру.

У зазначеній «заяві» ОСОБА_4 взагалі не стверджувалось про вчинення працівниками прокуратури кримінальних правопорушень, заявник оскаржував спосіб повідомлення йому про підозру, «заява» за своїм змістом та суттю не була повідомленням про злочин, оскільки не містила достатніх даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи, викладені у зазначеній «заяві», стосуються незгоди з діями та рішеннями слідчих СВ Дергачівського ВП ГУ НП України в Харківській області при провадженні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством, тому доводи зазначені у заяві підлягали перевірки в рамках кримінального провадження у якому заявнику повідомлено про підозру.

Разом з тим, відповідно до ст. 42 КПК України ОСОБА_4 мав статус підозрюваного у кримінальному провадженні та користувався відповідними правами, зокрема, п. 16 ч.1,2 ст. 42 КПК України. З вказаної статті, якою визначено, що дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді оскаржується в порядку передбаченому КПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування регулюється главою 26 КПК України.

У зв`язку з чим, заявнику було роз`яснено, що відповідно до вимог ст.ст. 303-307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого та прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченого ст.ст. 318-380 КПК України.

Тому заявник скористався своїм правом на оскарження дій прокурора до слідчого суді, який відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному проваджені, та ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2017 (справа №619/3951/17) у відкриті провадження за такою скаргою ОСОБА_4 було відмовлено.

За таких обставин, «заява» ОСОБА_4 була направлена до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області для розгляду у кримінальному проваджені та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому чинним КПК передбачено право слідчого під час здійснення досудового розслідування оскаржувати будь-які рішення, дії чи бездіяльність прокурора, та і самостійно внести відомості до ЄРДР.

Разом з тим, сам факт внесення відомостей до ЄРДР, ще не є притягненням будь-кого до кримінальної відповідальності та і взагалі не несе негативних або позитивних наслідків для будь-яких осіб.

На час надходження «заяви» ОСОБА_4 досудове розслідування у кримінальному провадженні №80000551 тривало. При цьому ОСОБА_1 особисто із заявником будь-яких стосунків не мав, процесуальне керівництво до 11.01.2018 у цьому кримінальному провадженні не здійснював.

За таких обставин, враховуючи відсутність у даному випадку у ОСОБА_1 будь-якого приватного інтересу, а в тому числі і такого, що суперечить його повноваженням, враховуючи, що вказане звернення не було повідомленням про злочин, а фактично оскаржувало спосіб повідомлення про підозру, ОСОБА_1 не повідомляв про наявність потенційного чи реального конфлікту інтересів у зв`язку із відсутністю такого конфлікту, доводи викладені у зазначених протоколах основані на припущеннях та не відповідають дійсності, а зазначене вище звернення ОСОБА_4 розглянуто в межах та спосіб визначений чинним законодавством.

Крім того, правопорушник ОСОБА_1 вважає, що у даному разі наявне порушення НАЗК його права на захист, КУпАП та Європейської конвенції з прав людини при складені НАЗК протоколів про адміністративне правопорушення щодо нього.

Тому правопорушник ОСОБА_1 просив адміністративну справу закрити за відсутністю події і складу правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, суддя дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.9 КпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, протоколи про адміністративні порушення № 32-02/222 від 15.05.2019 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та № 32-02/223 від 15.05.2019 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП складені з порушенням вимог ст. 256 КУпАП,

т.я. в протоколах вказане місце скоєння правопорушення за адресою вул. Б. Хмельницького, 4 у м. Харків (адреса Харківської обласної прокуратури), у той час як 28.11.2017 на момент звернення до нього із заявою ОСОБА_4 - прокурор Пісоцький В. О. працював у Дергачівській місцевій прокуратурі за адресою вул.1 Травня, 63 у м. Дергачі Дергачівського району Харківської області;

протоколи саме в часті про встановлення суті адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять посилання на конкретний нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, просто вказане, що це «Закон» без назви нормативного акту та яким законодавчим органом даний закон прийнято;

в протоколах аналізується думка заявника ОСОБА_4 , але не вказано коли саме він звернувся до третього відділу Центрального регіону Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, його заява до НАЗК не долучена до матеріалів справи, з нею не можна ознайомитися, встановити реальні строки розгляду заяви з боку НАЗК;

порушені строки дати виявлення правопорушення;

в протоколі про адміністративні порушення № 32-02/222 від 15.05.2019 не вказано - кого саме не повідомив правопорушник ОСОБА_1 про наявність у нього конфлікту інтересів, що виник під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017;

із правами та обов`язками, змістом протоколів ОСОБА_1 не ознайомлений, підписів його в протоколах нема, підписи понятих щодо наявності та законності даних обставин і відмови ОСОБА_1 від підпису протоколів про адміністративне правопорушення - відсутні;

Що стосується конкретно суті виявлених правопорушень та наявності складу правопорушень і події правопорушення за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 09.12.2015 № 811к радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону.

До Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області надійшла заява ОСОБА_4 від 28.11.2017 про вчинення кримінального правопорушення керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Пісоцьким В.О. у порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

За результатами опрацювання вищевказаної заяви керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Пісоцький В.О. 01.12.2017 підписав лист за вих. № 02-35р про скерування такої заяви до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (другим адресатом зазначено ОСОБА_4 ) з формулюванням, що це є звернення, для організації розгляду і перевірки в рамках кримінального провадження № 0000551 та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з визначеннями, наведеними в абзацах дев`ятому і тринадцятому частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» - зміст терміна «конфлікт інтересів» передбачає наявність трьох складових: приватного інтересу, службових повноважень та суперечності між ними, що впливає або може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи невчинення дій.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Тобто реальний конфлікт інтересів існує тоді, коли особа, користуючись наданими службовими повноваженнями для задоволення приватного інтересу, приймає рішення або вчиняє дію на користь себе або третіх осіб.

У Законі України «Про запобігання корупції» не встановлено заборон чи обмежень щодо наявності приватного інтересу як такого. Йдеться про дотримання законодавчо встановлених вимог щодо запобігання конфлікту інтересів через відповідну оцінку приватних інтересів щодо їх впливу на прийняття рішень посадовою особою при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

Зважаючи на зазначені положення Закону України «Про запобігання корупції» - ключовими ознаками реального конфлікту інтересів є наявність у особи приватного інтересу, службових повноважень та суперечності між ними, що впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання службових повноважень.

Однак, у судовому засіданні встановлено що ОСОБА_1 під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 та підписання ним листа від 01.12.2017 № 02-35р - щодо скерування цієї заяви відповідно до ст. 215, 216, 217 КПК України до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області - не мав немайнового приватного інтересу, зумовленого бажанням уникнути відповідальності і внесення відповідних відомостей щодо вчинення ним злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 вбачається, що 09.10.2017 о 13.00 годині до його офісу у м. Дергачі Харківської області увірвались особи у формі Національної поліції України, один з яких надав посвідчення начальника СВ Дергіачівського ВП ГУНП в Харківській області Свердлова О. І., процесуального документа для вчинення таких дій не надали, особи при виконанні таких дій не були уповноваженими, слідча група при цьому створена не була в рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_4 №0000551 від 13.04.2017 за ч.4 ст. 296 КК України, порушено строки внесення відомостей до Реєстру. Тобто в діях начальника СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області наявний склад злочину за ч.2 ст. 372 КК України, про що ОСОБА_4 і звернувся в порядку ст. 214 КПК України до керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пісоцького В. О., однак у задоволенні клопотання ОСОБА_4 незаконно відмовлено. Тому у діях керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_1 міститься склад кримінального правопорушення, ч.1 ст. 396 КК України, а саме: приховування вчиненого заступником начальника слідчого відділу Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Свердловим О.І. кримінального правопорушення за ч.2 статті 372 та ч.2 статті 162 КК України.

Відповідно до вимог статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (частина четверта статті 214 КПК України).

Згідно ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» - дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним повідомленням ОСОБА_4 від 28.11.2017, оскільки в даній заяві не наведено формальних ознак злочину, які заявник вважає вчиненим. При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, на його думку, злочину ОСОБА_1 та відомими йому службовими особами.

Так, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 06.09.2005 право на порушення кримінальної справи проти третьої особи - як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21.09.1999, заява N 37437/97).

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

У справі Європейського суду з прав людини Preda and Dardari v. Italy(1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 29.11.2017 відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні скарги на дії та рішення прокуратури Харківської області і Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області на невнесення відомостей до ЄРДР щодо скоєних відносно нього кримінальних злочинів.

Суд вважає, що у зазначеній заяві ОСОБА_4 реально не стверджувалось про вчинення працівниками прокуратури кримінальних правопорушень, т.я. заявник фактично не вказував час, місце спосіб, дату, мотив скоєння злочину відносно нього з боку ОСОБА_1 , заявник реально і конкретно оскаржував спосіб повідомлення йому про підозру, тому заява за своїм змістом та суттю не була повідомленням про злочин, оскільки не містила достатніх даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення. За таких обставин заява ОСОБА_4 була направлена в порядку ст. 215,216,217 КПК України до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області для розгляду у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296 КК України та прийняття рішення відповідно вимог чинного законодавства, при цьому чинним КПК України передбачено право слідчого під час здійснення досудового розслідування оскаржити будь-які рішення, дії чи бездіяльність прокурора і самостійно внести відомості про скоєння злочину до ЄРДР.

Таким чином, доводи, викладені у зазначеній заяві - стосуються незгоди з діями та рішеннями слідчих СВ Дергачівського ВП ГУНП України в Харківській області при провадженні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством, тому доводи зазначені у заяві підлягали перевірки в рамках кримінального провадження у якому заявнику повідомлено про підозру. Прокурор Пісоцький В. О. діяв в порядку вимог ст. 215,216,217 КПК України при розгляді і прийняття рішення щодо заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017.

За таких обставин згідно висновку службового розслідування, від 19.09.2018 щодо можливого порушення вимог КПК України при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні з боку… керівника Дергачіської місцевої прокуратури Пісоцького В. О. … - відносно доводів ОСОБА_4 в частині можливого вчинення ОСОБА_1 корупційного адміністративного правопорушення за ст. 172-7 КУпАП - службове розслідування припинено, факт вчинення колишнім керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_1 корупційного адміністративного правопорушення за ст. 172-7 КУпАП - не знайшов свого підтвердження

Тому за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 у порядку статті 214 КПК України від 28.11.2017 України ОСОБА_1 правомірно за відсутності умов реального конфлікту інтересів прийнято рішення про скерування заяви ОСОБА_4 для організації розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. При цьому ОСОБА_1 не керувався Законом України «Про звернення громадян», дія якого не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством, а керувався вимогами ст. 215,216,217 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 73, пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про прокуратуру» Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розглядає дисциплінарні скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснює дисциплінарне провадження.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 24.10.2018 № 473дп-18 дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_1 не встановлено, комісія вирішила закрити дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки сам по собі факт невнесення відомостей до ЄРДР не може розглядатись як підстава для дисциплінарної відповідальності прокурора, а скаржник, у тому числі разом із дисциплінарною скаргою, не надав відомості щодо встановлення за результатами оскарження дій або бездіяльності прокурора випадків порушення ним прав осіб або вимог закону. Таким чином, КДКП від 24.10.2018 року не вбачала у діях прокурора ОСОБА_1 порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Суд вважає, що вказаним рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів надала оцінку відсутності у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцію, відповідальність за яке передбачена статтею 172 КУпАП, оскільки комісія розглядала дії і рішення прокурора Пісоцького В. О. у повному обсязі, у тому числі і щодо наявності у діях даної посадової особи складу кримінального злочину чи складу адміністративного проступку, про що прямо вказано в рішенні КДКП: «скаржник не надав відомостей щодо встановлення…. випадків порушення ( ОСОБА_1 ) прав осіб або вимог закону».

Тому суд вважає, що між приватним інтересом керівника місцевої Дергачівської прокуратури Харківської області Пісоцького В.О. та його повноваженнями, пов`язаними з організацією діяльності прокуратури - не виникала суперечність, та відсутність такої суперечності і не мала і не могла мати вплив на об`єктивність та неупередженість щодо прийняття рішення про скерування заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, тому у даному разі відсутній реальний конфлікт інтересів у ОСОБА_1 під час підписання листа від 01.12.2017 № 02-35р.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; недопущення конфлікту інтересів; доброчесності.

Згідно зі статтями 4, 10 та 14 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, професійна діяльність прокурорів ґрунтується, зокрема: на принципах верховенства права та законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; недопущення конфлікту інтересів; доброчесності.

Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що прокурор Пісоцький В. О. за даних обставин діяв неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій.

Таким чином дійсно, відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Однак, ОСОБА_1 , не перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів - не повідомив у встановленому порядку прокуратуру Харківської області про наявність у нього конфлікту інтересів під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017, надалі на вимогу ст. 215,216,217 КПК України - підписав лист від 01.12.2017 № 02-35р про скерування цієї заяви до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. для об`єднання з матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296 КК України.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 статті 172-7 КУпАП.

Таким чином дійсно, відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Однак, ОСОБА_1 не порушував вимоги статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», під час розгляду заяви ОСОБА_4 від 28.11.2017 не приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів - за відсутнього такого - про скерування цієї заяви листом від 01.12.2017 № 02-35р до Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 статті 172-7 КУпАП.

При цьому суд також ураховує протирічивість доводів і доказів протоколів НАЗК про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме:

на листі №3 кожного з протоколів зазначено, що ОСОБА_1 «мав немайновий приватний інтерес, зумовлений бажанням уникнути можливої відповідальності та внесення відповідних відомостей щодо вчинення ним злочину до ЄРДР». Проте НАЗК не зазначено, за які саме дії ОСОБА_1 могла настати відповідальність, вчинення ним якого злочину, якщо за цим фактом не було реєстрації в ЄРДР, а заявник оскаржував спосіб повідомлення йому слідчим поліції про підозру. При цьому ОСОБА_1 не уникав кримінальної відповідальності, т.я. направив звернення ОСОБА_4 до Дергачівського відділу поліції, копію направив ОСОБА_4 , якому додатково роз`яснив порядок оскарження дій прокурора, яким він скористався та отримав від суду обґрунтовану відмову. Таким чином, доводи НАЗК про уникнення відповідальності за скоєний злочин засновані на припущеннях;

на листі №3 кожного з протоколів зазначено, що ОСОБА_1 приховував вчинений заступником начальника слідчого відділу Дергачівського ВП Свердловим О.І. злочин тому, що хотів уникнути негативних наслідків, які можуть вплинути на подальшу його роботу в органах прокуратури. Однак, НАЗК не вказано - який же злочин вчинив ОСОБА_7 , коли здійснював повідомлення про підозру ОСОБА_4 і чим це підтверджується, та як у цьому випадку - притягнення до відповідальності працівника іншого відомства Національної поліції України - може вплинути на подальшу роботу в органах прокуратури прокурора ОСОБА_1 . Вказані доводи НАЗК основані на припущеннях;

у абзаці 4-му листа №5 кожного з протоколів зазначено про бажання ОСОБА_1 не вносити відомості до ЄРДР та уникнути відповідальності, а в абзаці 5-му цього ж листа є висновок, що ОСОБА_1 не зміг об`єктивно оцінити інформацію, яка містилася у заяві ОСОБА_4 , тобто НАЗК спростовує наявність в порушника будь-якого приватного інтересу та прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином спеціаліст НАЗК при складанні протоколів про скоєння корупційного діяння - дійшла висновку про відсутність в ОСОБА_1 приватного інтересу та прямого умислу на вчинення будь-яких дій;

Крім того, суд вважає, що у даному разі наявне порушення з боку НАЗК права на захист ОСОБА_1 та Європейської конвенції з прав людини при складені протоколів про адміністративне правопорушення щодо нього, т.я. не розглянуло по суті його клопотання від 13.05.2019 і 04.04.2018 - щодо надання матеріалів, що слугували підставою для проведення перевірки за зазначеними у протоколах фактами, надання порушнику можливості користуватись юридичною допомогою адвоката та витребування із КДКП рішення №473-дп від 24.10.2018.

Частиною другою ст.251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що докази мають встановлюватися відповідно до національного законодавства (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок їх збирання має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Перевірка всіх обставин справи для передачі їх до суду є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.5.2013р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення. Окрім цього, на думку ЄСПЛ, особі яка притягалася до адмінвідповідальності була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення і таким чином особа була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державою Україна.

Однак, зазначені протоколи про адміністративні правопорушення від 15.05.2019 № 32-02/222, № 32-02/223 - складено без належного аналізу та перевірки поданих доказів, з численними порушеннями вимог КУпАП, Європейської конвенції з прав людини, рішень ЄСПЛ.

Окремо суд звертає увагу на строки проведеної НАЗК перевірки, що тривала з 18.01.2018 - дня направлення НАЗК запиту на адресу Дергачівської місцевої прокуратури до 15.05.2019 - дня складення адміністративного протоколу. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.05.1998 несвоєчасним складанням протоколу слід вважати не складання його протягом передбачених ст.38 КУпАП (80731-10) строків, які мають обчислюватися з моменту виявлення корупційного правопорушення чи одержання інформації про нього. Таким чином, перевірка НАЗК тривала 16 місяців, що є порушенням ст.38 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, зазначено: «Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає необхідним справу про адміністративні правопорушення за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - провадженням закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - провадженням закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-7 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - провадженням закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Суддя Н. Ю. Кононихіна