Справа № 471/523/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Миколаївської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,-

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 09 липня 2019 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 , висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою і не реагуючи на зауваження, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 -2 КУпАП, визнав частково та пояснив, що він дійсно перебував висловлювався на адресу своєї дружини нецензурною лайкою, проте, за що саме не пам`ятає, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння.

У свою чергу, суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши надані йому докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зробив такі висновки.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

А положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, в силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка

притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тож, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема, такі висновки суд зробив із всебічного аналізу наступних доказів :

- протоколу про адміністративне правпорушення серії ГР № 363773 від 09 липня 2019 року у частині часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а так само і наслідків, що могли настати;

- письмових пояснень ОСОБА_3 від 09 липня 2019 року, які кореспондуються за своєю суттю із даними, що відображені в протоколі про адміністративне правпорушення;

- письмових пояснень ОСОБА_1 від 09 липня 2019 року, зокрема, в частині способу вчинення правопорушення, а саме вживання нецензурної лайки на адресу дружини.

- особистих пояснень ОСОБА_1 , наданих ним в судовому засіданні, які сприймались судом безпосередньо і які не суперечать інших відомостям, що зафіксовані в матеріалах провадження.

Усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також наслідків, що настали.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення.

Суд, крім цього, не встановив наявності недопустимих доказів у цьому провадженні, позаяк, будь яких даних про отримання їх з порушенням встановленого законом порядку чи то внаслідок суттєвого порушення прав, свобод чи законних інтересів особи, у своєму розпорядженні не мав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 , суд виходив із положень Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству від 07 грудня 2017 року № 2229 -VIII, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

А психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

У цьому контексті, суд ураховував той факт, що потерпіла мала побоювання за свою безпеку, позаяк, звернулась до органу Національної поліції, що достовірно установлено судом із даних рапорту про прийняття її заяви.

При цьому, потерпіла доводиться дружиною ОСОБА_1 і останні перебувають в зареєстрованому шлюбі, що слідує із даних його паспорта, а відтак, сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на неї, що випливає із норм ст. 3 Закону.

Також, суд врахує, що домашнє насильство, у контексті положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

При цьому, інформацією про те, що його було піддано адміністративному стягненню за одне із порушень, передбачених ч.1 ст. 173 -2 КУпАП, протягом року, на даний час суд не володіє.

За такого, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, суд визнав повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-1 КУпАП за обставин, установлених судом.

При накладенні адміністративного стягнення на нього суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставин, що пом`якшують відповідальність ст. 34 КУпАП, судом не встановлено, проте, суд враховує обставину, що обтяжує її, а саме : вчинення правопорушення в стані сп`яніння (п.6 ст. 35 КУпАП).

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАПу виді штрафу, яке буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, а також необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 384, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 251,252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 12 (дванадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 204 (двісті чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца