Справа № 161/188/19 Провадження №33/802/185/19 Головуючий у 1 інстанції:Кирилюк В. Ф.
Категорія: ч.4 ст.130, ст.124 КУпАПДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю секретаря Шугалової О.М., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Грищенка Я.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою судді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення за правилами ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп..

Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 24.12.2018 о 06 год. 00 хв., в м. Луцьку на перехресті вулиць Рівненська та Задворецька, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на кучугуру снігу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Він же, після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь, чим своїми діями порушив вимоги п.п.2.10 (є), 12.1 Правил дорожнього руху.

У поданій 05.03.2019 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, а також скасувати постанову судді, закривши провадження у справі. Посилається на те, що постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що у той день він на прохання ОСОБА_3 передав останній керування автомобілем марки «Toyota Avensis». Через неочищене від снігу та льоду дорожнє покриття, їх автомобіль втратив керованість, однак вдалось його зупинити у заїзній кишені напроти будинку АДРЕСА_1 з автомобіля, він побачив відсутність переднього номерного знаку автомобіля, тому пішов його шукати. Не знайшовши номерний знак, він повернувся в автомобіль, сів на сидіння водія, та вирішив чекати, коли на вулиці стане світло. Близько 06 години 24.12.2018 до них під`їхали працівники поліції та безпідставно склали на нього протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП. При цьому не було враховано, що будь-яких механічних пошкоджень його автомобіль, інші транспортні засоби чи майно, зазначене у ст.124 КУпАП, не отримували, жодних негативних наслідків не настало. Дорожньо-транспортної пригоди не було, а зафіксовані у схемі місця ДТП пошкодження автомобіля були на автомобілі ще під час його придбання. Також будь-яких пунктів Правил дорожнього руху він не порушував. Крім того, вважає, що відсутність матеріальних збитків, а отже дорожньо-транспортної пригоди, виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Також у той день він спиртних напоїв не вживав, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, факт вживання алкоголю чи стан сп`яніння не підтверджено жодним доказом.

Крім того, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі звертає увагу на те, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у зв`язку з цим не брав у ній участь, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 23.02.2019. Зокрема, стверджує, що телефонограма від 11.02.2019 про час та місце розгляду справи (на 15.00 год. 14.02.2019), яка міститься у матеріалах справи (далі телефонограма), секретарем судового засідання з відповідного номеру, на номер його мобільного телефону в дійсності не надсилалась. Ці обставини, на його думку, об`єктивно підтверджуються роздруківкою про вхідні/вихідні дзвінки від 11.02.2019 його номеру телефону, яку він самостійно отримав в оператора мобільного зв`язку Vodafone та долучив до своєї апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_4 , які підтримували апеляційну скаргу в повному обсязі і просили скасувати постанову, закривши провадження у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді необхідно задовольнити з огляду на наступні обставини.

Як убачається із змісту оскаржуваної постанови судді, розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , оскільки останній був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення суду.

Разом з тим, твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що жодних повідомлень чи телефонограми, він не отримував, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Як убачається з пояснень самого ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду, він 08.02.2019 звертався до Луцького міськрайонного суду із власноручною письмовою заявою про бажання взяти участь у розгляді справи щодо нього, однак судових повісток не отримує. Крім того, просив працівника канцелярії суду зробити йому копію цієї заяви та поставити відповідний штамп про отримання судом такої заяви. У цьому йому було відмовлено, тому він повторно переписав зміст своєї заяви, де було проставлено штам суду від 08.02.2019 про отримання судом заяви і цю заяву він просив апеляційний суд також приєднати до матеріалів справи (а.с.20, 77). Переконував, що жодних телефонних дзвінків про час та місце розгляду цієї справи він не отримував, незважаючи на те, що його номер телефону мав би бути відомий суду, оскільки приблизно на початку 2019 року він звертався до Луцького міськрайонного суду з адміністративним позовом ( ОСОБА_5 було чітко зазначено його номер мобільного телефону) до інспекторів роти батальйону Управління ПП у Волинській області про скасування постанови, яка була винесена працівниками поліції у той же день та час, коли складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст.124, ст.130 ч.4 КУпАП у цій справі.

Як встановлено апеляційним судом, у першій поданій заяві ОСОБА_1 до суду, було іншою ручкою та іншим почерком написано номер мобільного телефону, однак у другій заяві така інформація відсутня, що свідчить про те, що зазначений номер телефону був написаний не ОСОБА_1 Як пояснив останній, йому невідомо хто дописав на його заяві цю інформацію.

У подальшому за номером телефону, який був записаний невідомою особою у заяві, секретар судового засідання 11.02.2019 телефонограмою здійснювала виклик ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 15.00 год. 14.02.2019 (а.с.21).

Відповіддю судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2019 стверджується, що секретар судового засідання дійсно 11.02.2019 надсилала ОСОБА_1 телефонограму (сеанс тривав 53 секунди), а також додатково SMS повідомлення, на номер телефону, який вказаний у письмовій заяві ОСОБА_1 . Цю ж інформацію підтвердила у своїх письмових поясненнях і секретар судового засідання, крім того надавши підтверджуючі документи (а.с.51-53).

Проаналізувавши вищенаведене, а також письмову відповідь від 17.04.2019 з ПрАТ ВФ "Україна" на запит апеляційного суду, аудіозапис дзвінка захисника ОСОБА_6 П.Ю. з іншою особою, копію адміністративного позову від 03.01.2019 ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду, апеляційний суд знаходить, що телефонограма була надіслана на номер телефону, який відрізняється однією цифрою від номеру телефону, яким користується ОСОБА_1 , та як у подальшому було встановлено, належить зовсім іншій особі, яка проживає за межами Волинської області і яка не повідомила суд що телефонограма її не стосується (а.с.37-42, 54-59, 70,73, 85).

Таким чином, дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно не отримував телефонограми, тобто не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, незважаючи на те, що судом першої інстанції вжито заходи для його своєчасного повідомлення.

Враховуючи наведені обставини, постанову судді слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відновити передбачені ст.268 КУпАП права ОСОБА_1 ..

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП, тобто у порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, а також у вживанні алкоголю після здійснення дорожньо-транспортної пригоди.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні зазначених адміністративних правопорушень стверджується: протоколами про адміністративні правопорушення серії БР №210877, серії НОМЕР_2 210876 від 24.12.2018 (а.с.1,2); схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.12.2018 (а.с.3), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.5), відеозаписом події з бодікамер працівників поліції (а.с.7).

Так у своїх письмових поясненнях у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 власноручно зазначив: "ДТП скоєно після того було вжито алкоголь в стані стресу...". (а.с.1).

А у протоколі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП ОСОБА_1 власноручно вказав, що "рухаючись по вул.Рівненській, через складні погодні умови, сніг на дорозі, автомобіль занесло і було вдарено в бордюру" (а.с.2).

Отже, ОСОБА_1 власноручно, відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди вказав, що саме він керував 24.12.2018 транспортним засобом марки «Toyota Avensis», н.з. НОМЕР_1 .

З відеозапису події з бодікамер працівників поліції вбачається обставини, при яких ОСОБА_1 підтвердив, що сам перебував за кермом автомобіля, вчинив ДТП, а після цього вживав алкоголь (а.с.7).

Вищенаведеними доказами повністю спростовуються пояснення свідка ОСОБА_3 , яка вказала, що вона перебувала за кермом транспортного засобу і скоїла ДТП, а ОСОБА_1 сидів в автомобілі поруч.

А тому пояснення свідка ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції до уваги не бере.

Отже, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Між тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості накладати адміністративне стягнення поза межами, встановленого Законом, строку.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи, що правопорушення були вчинені 24.12.2018 і ще до початку апеляційного розгляду закінчились строки накладення адміністративного стягнення, провадження у справі щодо ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2019 щодо нього.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2019 щодо ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130 КУпАП та ст.124 КУпАП, закривши провадження щодо нього у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов