Справа № 309/1132/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
14.05.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Гошовського Г.М., за участі прокурора Царя І.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Розмана С.Ю., розглянув справу № 33/4806/83/19 в якій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Вишково Хустського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючий директором Закарпатського базового державного медичного коледжу, не судимий, притягнутий до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачене ч. і ст. 172-6 КУпАП.
Постановою судді Хустського районного суду від 26.06.2018 ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що, обіймаючи посаду директора Закарпатського базового державного медичного коледжу, на порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», п.2 рішення Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) від 10.06.2016 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» несвоєчасно, після завершення встановленого періоду декларування до 01.04.2018, 18.04.2018 опублікував на офіційному веб-сайті НАЗК щорічну декларацію за 2017 рік.
Суддя на підставі ст. 22 КУпАП звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 22 КУпАП, обмежився усним зауваженням і провадження в справі закрив.
Захисник - адвокат Розман С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Зазначає, що суддя визнав доведеним факт надіслання ОСОБА_1 31.03.2018, у межах встановленого періоду декларування, на електронну адресу НАЗК звернення з проханням відновити йому доступ для заповнення і подання декларації, що, в свою чергу суперечить його ж висновку про свідоме допущення ОСОБА_1 шкідливих наслідків. Стверджує також, що суддя не з`ясував причин та умов, які перешкодили ОСОБА_1 своєчасно надіслати декларацію, не спростував його показань про спроби подати декларацію протягом березня 2018 року та системні помилки на сайті НАЗК, які цьому перешкодили і про які повідомлялося у засобах масової інформації. Вказує також, що у період з 26.02 до 26.04.2018 ОСОБА_1 на підставі ухвали Хустського районного суду від 26.02.2018, постановленій в іншій справі, був відсторонений від посади директора Закарпатського базового державного медичного коледжу, функцій керівника закладу освіти не виконував, а отже і не був зобов`язаний подавати електронну декларацію. Якщо ж ця обставина не звільняла ОСОБА_1 від подання декларації, то вона, на думку захисника, свідчить про необережну форму вини, яка не складає суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Захисник звертає увагу і на те, що НАЗК, всупереч приписам ч.3 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомило ОСОБА_1 про факт неподання декларації, не дало офіційного підтвердження цьому факту, яке, на його думку, є умовою складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками Департаменту захисту економіки, не дало чіткої відповіді на його звернення з проханням відновити доступ для заповнення і подання декларації.
Апеляційний суд заслухав пояснення ОСОБА_1 , захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, провів судові дебати, перевірив матеріали справи і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Адміністративним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною першою статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися лише в умисній формі вини.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання особою декларації, тобто усвідомлення нею протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Та обставина, що ОСОБА_1 у період з 26.02 до 26.04.2018 на підставі ухвали Хустського районного суду від 26.02.2018, постановленій в іншій справі, був відсторонений від посади директора Закарпатського базового державного медичного коледжу і функцій керівника закладу освіти не виконував, не звільняла його від обов`язку до 01.04.2018 опублікувати на офіційному веб-сайті НАЗК щорічну декларацію за 2017 рік, протягом якого він посаду директора Закарпатського базового державного медичного коледжу обіймав, а отже і був зобов`язаний, відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», подавати електронну декларацію. Тому ОСОБА_1 станом на 01.04.2018 вважавться суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Те, що станом на 01.04.2018 він щорічну декларацію за 2017 рік не подав, в апеляційній скарзі не оспорюється.
Статтею 62 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ті самі приписи повною мірою стосуються встановленої статтею 129 Конституції України засади забезпечення доведеності вини і у вчиненні адміністративного правопорушення.
Як вбачається з оскарженої постанови, суддя прийняв до уваги пояснення ОСОБА_1 про його неодноразові безрезультатні спроби подати декларацію своєчасно, зокрема про його звернення 31.03.2018 на електронну адресу НАЗК з проханням про допомогу в доступі до її подачі, підтверджене документально, але водночас визнав доведеним його непрямий умисел у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП: усвідомлення протиправності свого діяння, передбачення його шкідливих наслідків і свідоме допущення їх настання.
Апеляційний суд вважає, що таке мотивування з засадами, встановленими статтею 62, п.3 ч.3 ст. 129 Конституції України не узгоджується.
ОСОБА_1 пояснив, що неодноразово намагався подати електронну декларацію за 2017 рік на сайт НАЗК як до так і після закінчення передбаченого законом строку, не міг виявити причини неспроможності доступу для заповнення декларації, згодом з`ясував, що нею є закінчення строку дії електронного ключа, придбав новий ключ, врешті, через цю та інші причини, зокрема, складнощі, пов`язані з новизною електронного декларування, браком часу, перевантаженням сайту НАЗК, нестабільною його роботою, зробити цього своєчасно не зміг, але спроб не припиняв аж до досягнення 18.04.2018 позитивного результату.
Це пояснення не тільки не спростоване, але і підтверджується наявними у справі документами, на які суддя послався у постанові, як на докази, а не відкинув. Складнощі електронного декларування, які виникали у початковий період його запровадження, з різних, у тому числі вказаних в апеляційній скарзі, причин є загальновідомими.
Вважаючи доведеною необережність ОСОБА_1 , суддя залишив поза увагою, що декларацію за 2017 рік він врешті подав і причини порушення передбаченого для цього законом строку пояснив. Суджень про те, що вказані ним причини не є поважними, в оскарженій постанові немає. Між тим, відсутність поважних причин неподання чи несвоєчасного подання декларації є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Судження у постанові про свідоме допущення ОСОБА_1 шкідливих наслідків свого діяння не є обґрунтованим, оскільки його дії були направлені на виконання обов`язку, передбаченого ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто законними. Протиправною могла бути тільки його бездіяльність як суб`єкта декларування, яка його поясненнями спростована. Що ж стосується шкідливих наслідків несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації, то таких у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено і справі не встановлено.
На підставі викладеного апеляційний суд приходить до переконання, що пояснення ОСОБА_1 , як не спростоване, відкинуто бути не може, а його врахування виключає наявність у нього умислу надати відомості для фінансового контролю несвоєчасно, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, в його діянні.
Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26.06.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 1 статті 172-6 КУпАП, скасувати, провадження в справи закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Г.М. Гошовський