Провадження № 3-в/592/23/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суд м. Суми Бичков І. Г. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми заяву ОСОБА_1 про доповнення постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 592/3523/19, провадження № 3/592/707/19, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 592/3523/19, провадження № 3/592/707/19 ОСОБА_1 була визнана винною вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, було закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 24.06.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82355113) (а. п. 47) .

.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суд м. Суми із заявою про доповнення постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 592/3523/19, провадження № 3/592/707/19, в якій вона зазначила про те, що 11.06.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми було винесено постанову про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та про закриття адміністративного провадження відносно неї у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Протокол, складений відносно неї 14.07.2018 року працівниками ДФС, який розглядався Ковпаківським районним судом м. Суми, як доказ її вини, містить дані про вилучення у неї матеріальних цінностей та їх місця зберігання управління ДФС у Сумській області. Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, про що у вищезгаданій постанові не вказано. 04.07.2019 року вона звернулась із заявою до управління ДФС у Сумській області, де на зберіганні знаходяться вилучені у неї речі з метою повернення їх їй законному власникові. Проте відповіддю від 24.07.2019 року першого заступника начальника УДФС ОСОБА_2 у поверненні її майна їй було відмовлено на тій підставі, що в резолютивній частині постанови суду від 11.06.2019 року відсутнє рішення щодо вилучених у неї товарно-матеріальних цінностей. На підставі ст. ст. 283, 304 КУпАП вона просила: 1. Внести уточнення до постанови суду від 11.06.2019 року, вказавши у резолютивній її частині: повернути ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , товарно-матеріальні цінності, вилучені у неї 14.07.2018 року, які належать їй на праві власності та знаходяться на зберіганні за адресою: АДРЕСА_2 Суми АДРЕСА_3 , в Управлінні ДФС у Сумській області . 2. В іншій частині постанову залишити без змін (вхідний № 40440 від 26.07.2019 року) (а. п. 52) .

Ознайомившись із заявою, дослідивши копії документів, доданих до заяви, документи та копії документів справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із змісту п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначається правовий режим власності.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-7/2015 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України № 2-рп/2015 від 31.03.2015 року, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Із змісту п. 5 ч. 4 ст. 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів вбачається, що єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується обов`язковістю виконання на території України судових рішень.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Із змісту ч. 1 ст. 265 КУпАП вбачається, що речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у ст. ст. 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей реалізують.

Згідно ч. 6 ст. 283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

У відповідності до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою) , який виніс постанову.

Таким чином, оскільки вилучені речі зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку повертають володільцеві, оскільки постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, відтак прихожу до висновку про те, що заяву ОСОБА_1 про доповнення постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 592/3523/19, провадження № 3/592/707/19 слід задовольнити частково.

В задоволенні заяви в частині залишення постанови в іншій частині без змін слід відмовити, оскільки залишити постанову без змін або змінити постанову уповноважений або апеляційний суд (ст. 294 КУпАП) або Верховний Суд (ст. 297-10 КУпАП) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 41, 55, 92, 129 129-1 Конституції України; ст. ст. 7, 265, 283, 304 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про доповнення постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення № 592/3523/19, провадження № 3/592/707/19 задовольнити частково.

Повернути ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , товарно-матеріальні цінності, вилучені у неї 14.07.2018 року, які належать їй на праві власності та знаходяться на зберіганні за адресою: м АДРЕСА_4 Суми, вул АДРЕСА_3 , в Управлінні ДФС у Сумській області.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.Г. Бичков