КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ОСОБА_1

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 17 листопада 2018 року о 0З год. 00 хв. керував автомобілем «Ауді» державний номер НОМЕР_1 на пр. Свободи в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей розширені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння кінцівок пальців рук. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_2 відмовився в присутності свідків, своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у протоколі не вказано про те, що він разом з поліцейськими їздив до закладу «Соціотерапія» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але, оскільки там була велика черга, поліцейські запропонували йому потім особисто протягом дня пройти даний огляд, на що він погодився, але не був повідомлений, що огляд потрібно пройти протягом двох годин та не сформульовано, який саме огляд, і в який спосіб він має пройти на вимогу поліцейського.

ОСОБА_2 також вказує на те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини, а формулювання «у встановленому законом порядку» не розкриває суті порушення з огляду на положення ст. 266 КУпАП.

Крім того, апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Апелянт наголошує на тому, що його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП, а матеріали справи не містять доказів відсторонення від керування, та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, а дії поліцейського не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Окрім того, як вказується в апеляційній скарзі, при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим письмові пояснення свідків не можна вважати доказами.

Апелянт зазначає, що заявляв в суді клопотання, в якому просив викликати до суду і допитати свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які б могли підтвердити, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан будь-якого сп`яніння, але суд відмовив йому.

Щодо відеозапису, яке надали працівники поліції, апелянт вказує, що не вбачається, що саме він ( ОСОБА_2 ) взагалі керував будь-яким транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 на підтримку вимог апеляційної скарги, переглянувши відеозапис, який наявний в матеріалах справи, опитавши свідка за клопотанням сторони захисту, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова місцевого суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що їхав в аптеку, оскільки захворіла дитина 3 місяці. Був зупинений працівниками поліції, на вимогу останніх пред`явив документи. Працівник поліції повідомив йому, що підозрює, що він ( ОСОБА_3 ) перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння та запропонували проїхати до закладу охорони здоров`я, на що він ( ОСОБА_2 ) погодився. Вони поїхали в лікарню. Проте, там була черга. Він повідомив працівників поліції, що йому треба в аптеку, бо хвора дитина, та запитав, скільки по часу вони тут будуть. Працівники поліції сказали, що, якщо така ситуація, то він може протягом наступного дня пройти огляд самостійно, але на даний час йому ( ОСОБА_2 ) необхідно відмовитись в присутності двох свідків від проходження огляду у лікаря нарколога, та запропонували в присутності свідків сказати, що він відмовляється сьогодні пройти огляд з посиланням на сімейні обставини, підтвердивши, що він пройде огляд у лікаря-нарколога самостійно. Він ( ОСОБА_2 ) вчинив так, як рекомендували працівники патрульної поліції. при цьому працівники поліції йому не роз`яснювали наслідків відмови, а також те, що огляд необхідно пройти в протягом двох годин. В присутності свідків він сказав так, як йому рекомендували працівники поліції. На наступний день він з дружиною та дитиною приїхали до лікарні «Соціотерапія», де він звернувся до лікаря, який йому повідомив, що треба було звертатися протягом двох годин, а так він просто викине гроші на вітер.

Захисник ОСОБА_1 підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та звернув увагу на те, що працівники поліції не роз`яснили порядок проходження огляду, як того вимагає Закон, а суд першої інстанції не довів належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапису, який би зафіксував всю подію, матеріали справи не містять.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції допитано свідка ОСОБА_6 , який пояснив суду, що їхав разом з другом в автомобілі. Були зупинені працівниками патрульної поліції для фіксування того, що водій відмовляється від проходження тесту чи аналізу, детально не пам`ятає. Працівники поліції попросили бути свідками події, на що вони погодились. Водій не заперечував проїхати для здачі аналізів. Після цього один з працівників поліції про щось переговорив з водієм, та знову запитав, чи поїде водій до лікаря нарколога. Працівник поліції намагались водія переконати в чомусь, але він ( ОСОБА_9 ) особливо не прислухався до тієї розмови тієї, але водій щось говорив про те, що вони кудись вже їздили і повернулись на місце. Куди їздили, йому (ОСОБА_9) невідомо. Потім працівник поліції знову запропонував водію пройти огляд у лікаря нарколога, на що водій не заперечував, але сказав, що саме в даний момент не може цього зробити, звернеться сам. На місці події будо двоє працівників поліції, один з них спілкувався з водієм, а інший заповнював документи. Потім працівник поліції переписав їх (свідків) дані, вони (свідки) розписались і поїхали.

Під час перегляду відеозапису в суді апеляційної інстанції свідок повідомив, що це не повний запис за його участю. В його присутності будь-які ознаки будь-якого сп`яніння, нібито, наявні у водія, працівниками поліції не називались і ніякого перевірки водія не проводились.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_7 , наданого суду апеляційної інстанції, останній пояснив, що не може бути присутнім під час апеляційного розгляду, так як не проживає в м. Києві. 17 листопада 2018 року близько 4 години ранку їхав з другом на роботу, були зупинені працівниками поліції, які попросили бути свідками. Він (ОСОБА_7) говорив поліцейським, що поспішають, але працівники поліції повідомили, що це буде швидко і не забере багато часу. Далі поліцейський включив відео відеокамеру і почав запитувати ОСОБА_2 , чи відмовляється він з поліцейським проїхати до лікаря нарколога, на що ОСОБА_2 відповів, що вони (поліцейські) возили його до лікаря вже, а потім поліцейський підійшов до ОСОБА_2 щось сказав йому і знову почав знімати на камеру і казати, чи відмовляється ОСОБА_2 проїхати до лікаря нарколога, на що ОСОБА_2 відповів, що не відмовляється, готовий проїхати до лікаря нарколога, але в нього сімейні проблеми і завтра він ( ОСОБА_2 ) самостійно поїде. Після цього вони (свідки) розписались і поїхали далі (ас. 55-57).

В апеляційному суді переглянуто відеозапис з нагрудного відео реєстратора інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків погоджується на проходження огляду, а потім зазначає про сімейні обставини та те, що він пройде на наступний день такий огляд самостійно (ас. 4).

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, пояснень ОСОБА_2 та свідків судом апеляційної інстанції неодноразово викликались працівники патрульної поліції, а також витребовувався повний відеозапис події, яка мала місце 17 листопада 2018 року (ас. 25, 35). Однак, поліцейські до суду не з`явились, повного відеозапису події не надали.

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду не спростовані пояснення ОСОБА_2 про те, що він в супроводі працівників поліції їздив до лікаря нарколога, проте, за пропозицією працівників поліції відмовився в цей день пройти огляд.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 не відмовляється від проходження огляду у лікаря нарколога.

Окрім того, наявними у справі доказами не спростовані доводи апелянта про те, ОСОБА_2 не був відсторонений від керування транспортним засобом та транспортний засіб не був затриманий, а докази на підтвердження відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом або затримання транспортного засобу відповідно до положень ст.ст. 265-2, 266 КУпАП відсутні.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено рішення суду в разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, вважаю, що постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення,

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва