Номер провадження: 33/813/892/19
Номер справи місцевого суду: 497/838/19
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №147463 від 03.06.2019 року вбачається, що 03 червня 2019 року о 13:10 годині, на ділянці ППр «Виноградівка» громадянка ОСОБА_1 подала на паспортний контроль на в`їзд в Україну одночасно паспорт громадянки України та Молдови, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою судді Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Повернуто ОСОБА_1 закордонний паспорт громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , IS «CRIS»REGISTRU», виданий 02.10.2015 року на ім`я ОСОБА_1 вилучений згідно протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.06.2019 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при перетині кордону нею був наданий паспорт громадянина Молдови, а про наявність в неї також паспорту громадянина України нею було повідомлено працівника прикордонної служби, тому умислу вчиняти правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП ОСОБА_1 не мала.

Посилаючись на положення Європейської конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997 року, зокрема положення ст. 17, яким закріплено, що громадяни держав-учасниць, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці, вважає, що в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не було.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Всупереч доводів апеляційної скарги, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №147463 від 03.06.2019 року, особисто підписаного правопорушником, згідно якого на ділянці ППр «Виноградівка» громадянка ОСОБА_1 подала на паспортний контроль на в`їзд в Україну одночасно паспорт громадянки України та Молдови, її особистими поясненнями, копією закордонного паспорту громадянки Молдови на ім`я ОСОБА_1 , копією паспорта громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 16.10.2018 року справа №497/1774/18 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, постановою про накладення адміністративного стягнення №147446 від 30.05.2019 року за ч. 2 ст. 203 КУпАП, копією квитанції від 03.06.2019 року, поясненнями ОСОБА_1 наданими в суді (а.с.3-9).

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги пояснення правопорушника про незнання норм закону щодо неприпустимості подвійного громадянства, оскільки незнання закону не звільнює від відповідальності.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази повністю узгоджуються між собою та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При цьому, судом першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованої статті було враховано визнання провини правопорушника та її каяття з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення. При цьому доводи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції щодо порушення судом норм права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов