Номер провадження: 33/813/702/19
Номер справи місцевого суду: 522/4423/19
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І.

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 88-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року постановою Приморського районного суду м. Одеси визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.88-1 ч.1 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень з конфіскацією предметів торгівлі. Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн.20 коп., згідно Закону України «Про судовий збір» (а.с. 20-22).

07 травня 2019 року не погоджуючись з вказаною постановою від 02.05.2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, не з`ясував фактичні обставини справи, грубо порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Апелянт зазначає, що фактично слухання справи відбувалось 22.04.2019 року, а не 02.05.2019 року, як зазначено в постанові суду першої інстанції. Окрім того апелянт стверджує, що судом не взято до уваги жодного заперечення за фактом складання протоколу, тому апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою закрити адміністративну справу на підставі ст. 247 п.1 КУпАП (а.с. 24-29).

В судовому засіданні представник апелянта та апелянт підтримали апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта та апелянта апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 , а також встановлені судом обставини скоєння адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення № 0218550/436 від 08.02.2019 р., описом вилучених біоресурсів, а саме раків вагою 2 кг., актом №56/0 приймання-передачі швидкопсувного майна за фактами порушень рибоохоронного законодавства від 08.02.2019 р., а тому судом було засновано адміністративне стягнення в межах санкції ст.88-1 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу з конфіскацією предметів торгівлі.

Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що такий висновок було зроблено передчасно виходячи з наступного.

Представник апелянта в апеляційній скарзі посилається на те, що слухання справи відбувалось 22.04.2019 року, а не 02.05.2019 року, коли фактично їм було вручена лише постанова. Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо повідомлення сторони про час та місце проведення судового засідання, а тому перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Враховуючи викладене, а також ті обставини, що судом сторона взагалі не повідомлялась про час та місце судового розгляду, а в матеріалах справи відсутні протоколи судових засідань, що б дозволило спростувати посилання апелянта, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про місце та час розгляду адміністративних справ стосовно нього. Таким чином, судом були суттєво порушені права ОСОБА_1 передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право на участь в судовому засіданні та право на захист, що є підставами для скасування оскарженої постанови судді.

Крім того, як пояснює особа, яка притягається до відповідальності свою вину у скоєнні інкримінованого їй правопорушення вона не визнавала, оскільки, за її твердженням перевіряючий посилався в момент складання протоколу на наявність в її діях іншого складу правопорушення торгівля в неустановленому місці (ст. 160 КУАП).

При вирішення справи по суті апеляційний суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для України, оскільки 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі. При цьому, окремо апеляційний суд зауважує, що відповідні позиції Європейського суду з прав людини та положення Конвенції, в тому числі щодо застосування положень статті 6, застосовуються до кожної справи в окремому порядку з обов`язковим аналізом обставин конкретної справи.

У взаємозв`язку з наведеним, апеляційний суд одночасно звертає увагу на рішення ЄСПЛ «Надточій проти України», з контексту якого адміністративні правопорушення за своєю суттю мають карний кримінально-правовий характер, а тому вони підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.

Так, перш за все необхідно звернути увагу на права та гарантії, які надаються кожній особі, яку обвинувачують у вчиненні правопорушення. Зокрема, це стосується права особи бути поінформованим про характер і причини обвинувачення. Так, коли людину обвинувачують у вчиненні кримінального злочину, у органів держави виникає додатковий обов`язок вдаватися до активних дій задля надання цій людині докладної інформації про обвинувачення і щоб пересвідчитися в тому, що вона все це розуміє. Згідно зі Статтею 6 (3)(а) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має «бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього». ЄСПЛ пояснив логіку цього положення: підозрюваному має бути надана інформація, яка необхідна для повного розуміння обсягу обвинувачень проти нього з метою підготовки адекватного захисту».129. Стаття 5(1)(c) ЄКПЛ.10. McKay v. UK, рішення ЄСПЛ від 3 жовтня 2006 р., п. 45; Khudoyorov v. Russia, рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2005 р., п. 174.11. Savenkova v. Russia, рішення ЄСПЛ від 4 березня 2010 р., п. 84; Clooth v. Belgium, рішення ЄСПЛ від 5 березня 1998 р., п. 41.12. Mattoccia v Italy, рішення ЄСПЛ від 25 липня 2000 р., п. 60.

При цьому, достатність наданої інформації має оцінюватися в світлі Статті 6 (3)(в) ЄКПЛ, яка надає кожному право мати час і можливості, достатні для підготовки свого захисту, і в світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого в Статті 6 (1) ЄКПЛ. Повідомлення підозрюваних про характер і причини обвинувачення є позитивним обов`язком, який вимагає активних дій від прокурора або міліції. Недостатньо надавати підозрюваному інформацію тоді, коли він її запитує: ЄСПЛ наголосив, що такий обов`язок «сповна лежить на органі обвинувачення і не може бути виконаний пасивним шляхом забезпечення доступності інформації без доведення її до відома захисту». Від органів держави може знадобитися вживання додаткових заходів для привертання уваги підозрюваного до наявної інформації та забезпечення належного розуміння ним такої інформації. Той факт, що підозрюваний має право на доступ до матеріалів справи або до інформації про докази, не звільняє прокуратуру від обов`язку негайно і детально інформувати його про всю повноту обвинувачень проти нього. Що стосується інформації, яка надається підозрюваним, то він або вона, як мінімум, мають бути повідомлені про «суттєві факти проти нього, які покладені в основу обвинувачення, і про характер обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію таких фактів». Обсяг, рівень деталізації та точність інформації, яка повинна бути доведена до відома підозрюваних, а також той час, коли інформація має бути їм надана, залежить від складності та характеру конкретної справи.

Як було вище зазначено вирішуючи справу по суті суд першої інстанції вина ОСОБА_1 , а також викладені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення № 0218550/436 від 08.02.2019 року, описом вилучених біоресурсів, а саме раків вагою 2 кг., актом №56/0 приймання-передачі швидкопсувного майна за фактами порушень рибоохоронного законодавства від 08.02.2019 року. Разом з тим, будь яких доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 була повідомлена про зміст правопорушення та власне норму закону, за порушення якої вона притягається до відповідальності матеріали справи не містять, суб`єкт відповідальний за складення протоколу до суду будь-яких доказів на підтвердження цього не надав, так само як і будь-яких пояснень на цей рахунок.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, з матеріалів справи не виявляється можливим встановити обставини, що мають значення для справи та, відповідно, встановити склад адміністративного правопорушення, враховуючи положення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд скасовує оскаржувану постанову та направляє справу до Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області (відділ охорони водних біоресурсів «Одеський рибоохороний патруль») на дооформлення.

На підстави викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року скасувати.

Справу направити до Управління державного агентства рибного господарства у Одеській області (відділ охорони водних біоресурсів «Одеський рибоохороний патруль») на дооформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дрішлюк

11.06.2019 року м. Одеса