Справа № 161/9378/19 Провадження №33/802/603/19 Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Можайка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також із ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25 травня 2019 року об 21 год. 15 хв. в селі Лище Луцького району керував автомобілем марки «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, а провадження в даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Зазначає про те, що факт вживання алкогольних напоїв не заперечує. Однак, вказує, що після того як зі своїм товаришем ОСОБА_2 вжив алкогольні напої, то транспортним вже не керував, оскільки він стояв на обочині та чекав дружину, яка мала приїхати та сісти за кермо автомобіля аби доїхати додому. Рішення місцевого суду в частині факту керування автомобілем базується виключно на показаннях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були надані в судовому засіданні, однак вони містять істотні протиріччя з їхніми ж письмовим поясненням, які цими свідками були надані працівникам поліції на місці події, а також з іншими матеріалами справи. З цього приводу стороною захисту було звернуто увагу місцевого суду, проте останній належної правової оцінки цим обставинам не надав. Крім того вказує, що судом не було спростовано показання свідка ОСОБА_2 , який пояснював, що разом з ним ( ОСОБА_1 ) розпивав спиртні напої, однак в той час коли він автомобілем вже не керував. Вказує також, що суд наклав на нього адміністративне стягнення, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.130 КпАП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Можайка І.О., які скаргу підтримали із наведених у ній підстав приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №207209 від 25.05.2019 року, який складений відносно ОСОБА_1 та в якому зафіксовано порушення останнім п.2.9 (а) ПДР України;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.05.2019 року з якого вбачається, що 25.05.2018 року в медичному закладі - КП "Волинський обласний наркологічний диспасер", було проведено обстеження ОСОБА_1 і за його результатами виявлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, факт вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння в час та дату вказані у протоколі, не заперечується і самим ОСОБА_1 .

Однак, ОСОБА_1 заперечує той факт керування автомобілем після вживання алкогольних напоїв, що фактично може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Проте такі його доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були надані працівникам поліції на місці події. З пояснень цих свідків вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в час та дату вказані у протоколі та оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, ці свідки допитувались судом першої інстанції, і вони підтвердили той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем. Коли підішли до нього, то було видно, що він перебуває в нетверезому стані, оскільки мав ознаки алкогольного сп`яніння (нечітка ході, запах алкоголю з ротової порожнини).

Апеляційний суд повністю погоджується із доводами місцевого суду про те, що пояснення цих свідків є належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, оскільки є чіткими, змістовними і послідовними та фактично узгоджуються з іншими матеріалами справи.

При цьому, місцевим судом вірно не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 розпивав спиртні напої після того як залишив автомобіль на обочині дороги, оскільки повністю спростовуються вищевказаними доказами. Крім того слід вказати, що свідок ОСОБА_2 після спільного вживання із ОСОБА_1 алкогольних напоїв, як він сам пояснив, поїхав маршрутним транспортним засобом в місто Луцьк, а тому фактично не може бути обізнаний у розвитку подальших подій, які стосуються даної справи, зокрема - щодо керування ОСОБА_1 автомобілем вже після того, як вони розійшлись.

Не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого ним правопорушення і той факт, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли назвати марку та колір автомобіля, яким він керував, оскільки, як вірно вказав місцевий суд, подія, яка вказана в протоколі, мала місце декілька місяців тому.

Твердження ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.130 КпАП України судом до уваги не береться, оскільки як вбачається з оскаржуваної постанови, воно повністю відповідає цій нормі закону.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме - керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним і його захисником в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2019 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук