Єдиний унікальний номер №440/568/19
Провадження №3/440/267/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВАП Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 .

за ст. 130 ч. 1 КпАП України -

встановив :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 212636 від 25.03.2019 р., 25 березня 2019 року о 09:00 год. на об`їзній дорозі м. Буськ 1 км + 50 метрів водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, тремтіння рук, порушена координація рухів), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та мед закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги ПДР п.2.5.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, приходжу висновку, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на об`їзній дорозі м. Буськ 1 км + 50 метрів. Сам протокол складено на об`їзній дорозі м. Буськ 1 км.

Під час перегляду відеозапису нагрудної камери поліцейського, який долучено до протоколу працівниками поліції встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поряд будівництва промислової зони, яке знаходиться між м. Буськ та смт.Красне Буського району.

Зазначена ділянка дороги є складовою автодороги Т18-06, а місце зупинки автомобіля розташоване на відстані 3 км від автодороги М06 Київ-Чоп, про що захисником долучено до матеріалів справи викопіювання з карти автомобільних доріг.

Наведене свідчить про недотримання працівниками поліції вимог ст. 256 КУпАП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит захисника Лисого С.М. Скоробогатого М.В., яка долучена до матеріалів справи, Управління патрульної поліції у Львівській області повідомляє, що повноваження автопатрулів УПП у Львівській області розповсюджуються виключно на автодорогу М-06 Київ-Чоп в межах м. Львова м. Броди, що складає 113 км, і становлять маршрути їх патрулювання.

З долучених до протоколу документів та відеозапису нагрудної камери поліцейського, вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на автодорозі Т18-06 на відстані 3 км від автодороги М-06, яка не є ділянкою обслуговування автопатрулів УПП у Львівській області. Зазначене підтверджується і викопіюванням з карти автомобільних доріг, долученим стороною захисту до матеріалів справи.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення працівник поліції вказав місце зупинки автомобіля та місце складання протоколу ділянку об`їзної дороги м.Буськ АДРЕСА_2 50 метрів, якої не існує в дійсності. З офіційної інформації в мережі Інтернет відомо, що об`їзною дорогою м. Буськ є ділянка автодороги Київ-Чоп протяжністю до 600 метрів в напрямку від початку м. Буськ до м. Броди, на що наголосив захисник.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що поліцейським порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Зокрема, п. 2 Розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Таких повноважень, як встановлено в ході розгляду справи, автопатруль в даному випадку не мав.

Крім того, п. 7 Розділу І Інструкції визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В даному випадку працівниками поліції не долучено до матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передбаченого інструкцією направлення для проведення огляду в медичному закладі.

Із системного аналізу вимог зазначених нормативних документів, а також матеріалів даної справи можна дійти висновку, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі не підтверджена належними доказами, оскільки він не скеровувався поліцейськими до медичного закладу, де б мав це зробити, а формальне озвучення поліцейським про можливість відмови суд розцінює, як провокацією такої відмови.

З метою перевірки фактів, на які наголошував захисник та за його клопотанням для допиту в судовому засіданні неодноразово викликалися свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та працівники УПП у Львівській області ДПП Куцик Тарас Михайлович та ОСОБА_4 , однак такі, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, вважаю що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі ч.1ст. 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда