ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2640/19 Номер провадження 33/814/771/19Головуючий у 1-й інстанції Олейнікова Г. М. Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., за участі:

захисника - адвоката Дмитриченко О.О.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 27 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, працююча бухгалтером ПП „Ямщик", зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384, 20 грн. в дохід держави.

Постановою судді Кобеляцька Л.Б. визнана винуватою в тому, що вона в період з листопада 2018 року по грудень 2018 року порушила вимоги законодавства про працю що виразилось у ненарахуванні працівникам ПП „Ямщик" індексації заробітної плати, невиплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника ОСОБА_2 від 01.01.2019 року. Своїми умисними діями ОСОБА_1 порушила ч.6 ст.95, ст.83 КЗпП України, ст.33 Закону України „Про оплату праці" та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки допущені у листопаді-грудні 2018 року та 01 січня 2019 року порушення були самостійно усунені підприємством 15 березня 2019 року, в зв`язку з чим було здійснено нарахування раніше ненарахованої індексації заробітної плати за листопад-грудень 2018 року та компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до протоколу, адміністративні правопорушення вчинено протягом січня 2018 року - березня 2019 року, виявлено в період з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року, а стягнення накладено лише 27.06.2019 року, тобто з порушенням строку, визначеного ст.38 КпАП України.

При цьому, несвоєчасна виплата заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника, не є триваючим правопорушенням, оскільки в разі несвоєчасної виплати, правопорушення відбувається в конкретну дату коли у відповідності до закону та договору вона повинна бути виплачена

Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями положень ст.256 КпАП України, а саме, в ньому не вірно зазначено час вчинення адміністративного правопорушення.

Вислухавши захисника Дмитриченко О.О. та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду цих вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, в частині ненарахування працівникам підприємства індексації заробітної плати.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.03.2019 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного бухгалтера ПП „Ямщик", в період з листопада 2018 року по грудень 2018 року, не здійснила нарахування працівникам ПП „Ямщик" індексації заробітної плати.

Диспозицією ч.1 ст.41 КпАП України передбачено відповідальність за орушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст.33 Закону України „Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення), як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078).

Відповідно до наказу в.о директора ПП „Ямщик" ОСОБА_3 №2 від 01.01.2018 року, в зв`язку із черговим підвищенням рівня мінімальної заробітної плати, прийнято рішення про проведення з 01.01.2018 року нарахування заробітної плати працівникам підприємства згідно нового штатного розкладу. Обов`язок щодо нарахування покладено на бухгалтера ПП „Ямщик" ОСОБА_1 .

Із розрахункових відомостей ПП „Ямщик" за листопад-грудень 2018 року вбачається, що індексація заробітної плати працівникам ПП «Ямщик» не нараховувалась та не виплачувалась. Вказані порушення були виявлені інспектором держпраці при проведенні ПП „Ямщик" 25-29 березня 2019 року.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердила факт несвоєчасної виплати індексації заробітної плати за листопад-грудень 2018 року, однак зазначила, що дані порушення були самостійно усунені підприємством 15 березня 2019 року та здійснені передбачені законом виплати.

Вказані обставини підтверджуються додатком №3 до розрахункової відомості за березень 2019 року, видатковим касовим ордером від 15.03.2019 року, відомістю на виплату готівки №7 за березень 2019 року, відповідно до яких працівникам підприємства ПП „Ямщик" було нараховано індексацію заробітної плати за листопад-грудень 2018 року на загальну суму 7 459, 52 грн.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Враховуючи, що ОСОБА_1 здійснила виплату індексації заробітної плати самостійно до моменту виявлення порушення та проведення перевірки, в діях ОСОБА_1 щодо несвоєчасної виплати відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України.

Разом з тим, суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, в частині невиплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до наказу №57 від 31.07.2017 року ОСОБА_2 прийнято на посаду водія автотранспортного засобу ПП „Ямщик" з 01.08.2017 року та наказом №3 від 01.01.2019 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 01.01.2019 року.

З наказом про припинення трудового договору ОСОБА_2 був ознайомлений 01.01.2019 року, про що свідчить його особистий підпис.

З особової картки працівника ОСОБА_2 вбачається, що в період роботи в ПП „Ямщик" з 31.07.2017 року по 01.01.2019 року він не використав щорічної оплачуваної відпустки, компенсацію за яку в день звільнення не отримав.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був звільнений з роботи 01.01.2019 року, однак в цей день компенсації за невикористану відпустку йому не виплачено.

Згідно розрахункової відомості ОСОБА_1 здійснила нарахування компенсації за невикористану відпустку у розмірі 6 044, 14 грн. тільки в березні 2019 року, яка на момент проведення перевірки ОСОБА_2 виплачена не була.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, а тому висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у невиплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника є правильним.

Разом з тим, твердження апелянта про закінчення на момент розгляду справи у суді строків накладення адміністративного стягнення є слушними.

Відповідно до ч.2 ст.38 КпАП України адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

При цьому, невиплата працівнику всіх коштів у день звільнення не є триваючим правопорушенням, оскільки така виплата визначається конкретною датою - днем звільнення, а тому правопорушення відбувається в цю конкретну дату.

В даному випадку ОСОБА_2 був звільнений із посади водія автотранспортного засобу ПП „Ямщик" 01.01.2019 року. Тобто, саме цього дня йому мали виплатити компенсацію за невикористану відпустку при звільненні працівника. Отже, днем вчинення правопорушення є наступний за останнім днем граничного терміну виплати компенсації, а саме 02.01.2019 року. Відповідно, на час розгляду справи у суді першої інстанції закінчився строк накладення адміністративного стягнення.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суддя місцевого суду залишив дану обставину поза увагою і дійшов помилкового висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, з накладенням адмінстративного стягнення, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження в справі - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 27 червня 2019 року скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КпАП України закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України в зв`язку з закінченням передбачених ст.38 КпАП України строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л.В. Нізельковська