ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/304/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 та його захисника Наконечного Ю.Р., розглянувши справу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 30 липня 2018 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 352 грн 40 коп. судового збору.

Як вбачається зі змісту даної постанови, ОСОБА_2 , будучи постановою Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 22.05.18 р. притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення ним 09.03.18 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повторно протягом року 15.07.18 р. о 09.25 год. в м.Тернополі по вул. Протасевича керував автомобілем Mercedes Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КУТОР ТОНД водій відмовився в категоричній формі в присутності двох свідків, вчинивши, тим самим, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на оскарження постанови місцевого суду поновити, а постанову скасувати, закривши провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Зокрема зазначає, що лише нещодавно від працівників виконавчої служби дізнався про те, що є боржником за виконавчими провадженнями щодо сплати штрафів за рішеннями місцевого суду, про які йому нічого не було відомо. Копію постанови від 30 липня 2018 р. отримав лише 26.07.19 р., апеляційну скаргу написав 02.08.19 р., а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропустив.

Сам він є інвалідом першої групи і у вказаний у протоколі про адмінправопорушення серії БД №419135 від 15.07.18 р. час автомобілем не керував і не міг керувати, такого транспортного засобу в нього немає. На початку зими 2018 р. він загубив своє водійське посвідчення, але не придав цьому значення. Нікуди з цього приводу не повідомляв.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_2 та його захисника Наконечного Ю.Р., які просили поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, прихожу до висновку, що строк на апеляційне провадження слід поновити із зазначених апелянтом підстав як пропущений з поважних причин відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, а апеляційну скаргу -задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, рішення місцевого суду про визнання винуватості апелянта грунтується на протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №419135 від 15.07.18 р., відеоматеріалах з нагрудних камер працівників поліції, які знаходяться на СD диску, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15.07.2018 р., рапорті працівника поліції від 15.07.18 р. та постанові Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 22.05.2018 р. у справі №607/4252/18.

Дана справа була розглянута у відсутності апелянта.

В судовому засіданні Тернопільського апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що жодного відношення до зазначеної адміністративної справи не має:

15 липня 2018 р. він не керував транспортним засобом Mercedes Sprinter д.н.з. НОМЕР_1 і не міг керувати з тих причин, що, по-перше, такого автомобіля в нього немає і ніколи не було; по-друге, він є тяжко хворою людиною ( у 2015 р. переніс інсульт) і з серпня 2016 р. є інвалідом 1 групи (загальне захворювання), про що до апеляційної скарги долучив виписку з медичної карти №05485 щодо стану здоровя. Лівою частиною тіла він керувати взагалі не в змозі - ледве пересувається за допомогою медичної палички -до магазину і назад.

На початку зими 2018 р. загубив своє водійське посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.06.2001, видане ДАІ МВС-УВС Тернопіль на імя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а оскільки власний автомобіль ним був проданий ще до того, як це посвідчення втратив, не придав цьому значення.

При перегляді відеозапису в судовому засіданні апеляційного суду, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, ОСОБА_2 заявив, що на відеозапису не він, а інша особа, яка назвалася його імям, повідомила працівникам поліції його домашню адресу: АДРЕСА_1 , але яку він не знає і з якою в житті ніколи не зустрічався.

Інформація, надана апеляційному суду апелянтом, заслуговує на увагу. Так, останній долучив до матеріалів апеляційної скарги копію пенсійного посвідчення № на прізвище ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 17.08.2016 р. про те, що він є інвалідом 1 групи загального захворювання, що підтверджує його пояснення щодо такого стану здоровя, яке виключає можливість керувати будь-яким транспортним засобом внаслідок наявності паралічу лівої половини тіла, що можна було спостерігати і в судовому засіданні.

Зміст даної копії повністю збігається із наданим ОСОБА_2 в судовому засіданні оригіналом пенсійного посвідчення.

Також апелянтом до апеляційної скарги була долучена і копія паспорта на імя ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській обл. 30 грудня 1997 р. з реєстрацією у АДРЕСА_1 , інформація щодо якої тотожна даним предявленого ОСОБА_2 в судовому засіданні оригіналу паспорта.

Твердження ОСОБА_2 про те, що це документи саме його, сумніву не підлягають, оскільки як на пенсійному посвідченні, так і в паспорті вклеєні його особисті фото, в чому суд міг переконатися безпосередньо в залі судового засідання.

При цьому особа, яка знята на відео, за зовнішністю різко відрізняється від апелянта за рисами обличчя, зростом, кольором волосся та віком.

Сам правопорушник на вимогу працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення документів, зокрема паспорту, їм не надав, заявивши, що їх з собою не має, а предявив лише тимчасове посвідчення водія, яке отримав від працівників поліції замість вилучених водійських прав серії НОМЕР_2 від 21.06.2001, виданих ДАІ МВС-УВС Тернопіль на імя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли на нього був складений перший протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 066986 від 09.03.2018 р. за ч.1 ст.130 КУпАП також на прізвище ОСОБА_2 .

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Судом апеляційної інстанції з достовірністю встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, у звязку з чим постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 липня 2018 р. року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закриттю у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 30 липня 2018 р., якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис