Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/529/19
Провадження № 3/499/349/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.08.2019 року смт. Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління Держпраці в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , директора СГП «Правда», ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою с. АДРЕСА_1 Іванівського АДРЕСА_2 Одеської області за ч.2 ст.188-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за №15-16-031/0040 від 20 червня 2019 року під час планової перевірки СГП «Правда» встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 188-1 КУпАП.

Згідно Акту за результатами проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за №15-16-031/0141 від 19.06.2019 року встановлено, що в ході проведення перевірки в СГП «Правда» було виявлено, що у СГП «Правда» у 2018 році був не виконаний план норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, а саме з необхідних трьох осіб, працевлаштовані лише дві особи з інвалідністю, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з неможливістю явки до суду, також надав клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.188-1 КУпАП, оскільки необхідна чисельність інвалідів на підприємстві СГП «Правда» не була сформована не через його дії чи бездіяльність як директора, а у зв`язку з відсутністю попиту на робочі місця в СГП «Правда».

При вирішенні питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП, виходжу з наступних обставин.

Згідно ч. 2 ст. 188-1 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, фізичною особою, яка використовує найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП є посадові особи, які користуються правом прийняття на роботу і звільнення, фізичні особи, які використовують найману працю.

За змістом ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні`для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що відповідальності підлягає особа, яка будучи уповноваженою на прийняття на роботу найманих працівників, маючи вакансії робочих місць, не прийняла на роботу особу з інвалідністю, який звернувся із відповідною заявою на працевлаштування або був направлений на роботу Центром зайнятості.

При цьому, слід зазначити, що працевлаштуванню особи з інвалідністю передує її звернення безпосередньо до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості, на яку саме і покладено обов`язок реєстрації бажаючих працювати осіб з інвалідністю та здійснювати пошук підходящої роботи для них. При цьому, обов`язок створити робочі місця для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком їх працевлаштувати, так як пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю здійснює як сама особа, так і державна служба зайнятості.

Суду не надано доказів, які б вказували на дії, бездіяльність чи умисел ОСОБА_1 , які призвели до невиконання нормативу про працевлаштування осіб з інвалідністю.

При цьому слід зазначити, що в матеріалах справи, відсутні докази про кількість направлених відповідними органами осіб з інвалідністю, і що таким особам було відмовлено у працевлаштуванні.

Судом встановлено, що відповідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік та 2018 рік, вбачається що підприємством складалися звіти щодо чисельності працюючих на підприємстві осіб з інвалідністю та в них зазначено, що з необхідних трьох осіб на підприємстві працює лише дві особи з інвалідністю.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що особи з інвалідністю зверталися до СГП «Правда» з метою працевлаштування чи були направленні Центром зайнятості до справи не долучено, не надано доказів у судове засідання.

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходжу до наступного висновку, що з наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не може нести відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо ним було створено робоче місце для таких осіб, однак відсутніми були особи з інвалідністю, які б або особисто зверталися до ОСОБА_1 для їх працевлаштування, або направлялися відповідним центром зайнятості до СГП «Правда» для працевлаштування.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який, передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП не доведена.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, то відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.cт. 221, 247 ч.1п.1, 266, 284, 294КпАП України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 188-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області на протязі десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:І. В. Погорєлов