Номер провадження: 33/813/1131/19
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 384,20 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 25.05.2019 року о 09.20 годині він керував автомобілем«БМВ», д/н НОМЕР_1 , по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей), згідно з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результат позитивний - 0,93‰ алкоголю, чим порушив вимоги п.2.9а «Правил дорожнього руху України» (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою, 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі, апелянт зазначив, що судом порушені права та інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: судом допущено істотну неповноту і однобічність розгляду справи, за клопотанням ОСОБА_1 не викликані та не допитані свідки проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також не звернув увагу на те, що огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням технічного засобу, який не пройшов планове калібрування та не дозволений для використання працівниками патрульної поліції.

В суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 показав, що він дійсно вживав алкогольні напої в той день, однак він взагалі не перебував за кермом автомобіля, а тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За результатами перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції повно всебічно та об`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, оцінив усі долучені до матеріалів справи докази в сукупності, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №202389 від 25.05.2019 року;

- квитанцією приладу «Драгер Алкотест 6810», згідно з якою в ході медичного огляду у видихуваних парах ОСОБА_1 виявлено наявність 0,93‰ алкоголю;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.05.2019 року, згідно з якими вони були свідками проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, який показав позитивний результат - наявність 0,93‰ алкоголю у крові;

- відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, на якому зафіксоване проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу в присутності свідків.

Зазначені докази в їх сукупності та взаємозв`язку в повному обсязі підтверджують провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом принципу повноти та об`єктивності розгляду справи та з`ясування обставин, які мають значення для правильного її вирішення.

Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність необхідності у виклику та допиті свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їх пояснення викладені у письмовому вигляді, а їх присутність під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції. Таким чином, пояснення свідків підтверджуються іншими долученими до матеріалів справи доказами в їх сукупності, а тому їх правдивість можливо підтвердити шляхом аналізу таких доказів без виклику свідків у судове засідання.

Посилання апелянта на викладення пояснень свідка ОСОБА_4 від чоловічої особи, а також на зазначення у поясненнях свідків про наявність у крові ОСОБА_1 0,93‰ алкоголю без відібрання відповідних зразків крові та проведення їх аналізу, апеляційний суд визнає голослівними, оскільки зазначені недоліки пояснень свідків є стилістичними та синтаксичними помилками, зумовленими, в тому числі, необізнаністю свідків з науковою термінологією, тому ці недоліки не можуть бути визнані підставою для скасування постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність використання працівниками поліції технічного приладу «Драгер Алкотест 6810» під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, апеляційний суд зауважує наступне.

Прилад «Драгер Алкотест» був зареєстрований в Україні згідно з Порядком Державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497, та отримав свідоцтво про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, термін дії якого визначений до 10.02.2015 року, відповідно до Наказу Державної служби з лікарських засобів від 10.02.2010 року №95 (а.с.32).

01.07.2015 року введено в дію Технічний регламент щодо медичних виробів, затверджений постановою КМУ від 02.10.2013 року №753, згідно з яким введення в обіг та експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження їх відповідності вимогам цього Технічного регламенту, а постанова КМУ від 09.11.2004 року №1497 втратила чинність, реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з Технічним регламентом не ведеться.

Включення згідно з постановою КМУ від 09.11.2004 року №1497 виробу до реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення означало можливість його ввезення на митну територію України та введення їх в експлуатацію, тобто початок їх використання. Закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, однак зазначена заборона не стосувалась виробів та медичної техніки, які уже були введені в експлуатацію на момент втрати чинності вищевказаною постановою та набрання чинності Технічним регламентом.

Таким чином, використання технічних засобів «Драгер Алкотест 6810», які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію та знаходження його в реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497, є можливим за умови дотримання вимог технічного обслуговування даного приладу.

Так, на запит апеляційного суду, від заступника начальника Управління патрульної поліції в Одеській області до суду надійшла відповідь щодо видачі сертифікату відповідності, свідоцтва про повірку та даних щодо калібрування приладу «Drager Alcotest 6810» серійний № АRСЕ-0273, який застосовувався 25.05.2019 року під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (а.с.28).

Так, згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/6351, яке дійсне дол. 25.09.2019 року, вищевказаний газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRСЕ-0273, відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013 (а.с.29).

Крім того, у відповідності до сервісної книжки, вказаний газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRСЕ-0273 пройшов градуювання і сервісну перевірку 25.09.2018 року і його наступна перевірка призначена через рік - 25.09.2019 року (а.с.30-зворот).

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що на час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 25.05.2019 року, газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» серійний № АRСЕ-0273, був належним приладом обліку алкоголю у видихаємому повітрі правопорушника ОСОБА_1

Більше того, при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці, що зафіксовано відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 не вказував на те, що він не перебував за кермом автомобіля, хоч і був у стані алкогольного сп`яніння. Навпаки він заперечував проти огляду його на стан сп`яніння, посилаючись на те, що його турбує, чи є належні документи про проходження повірки приладу «Драгер», за допомогою якого встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, у разі, якби він не перебував за кермом автомобіля, то він би про це зазначив, однак він ні слова про це вказав, заперечуючи лише своє знаходження у стані сп`яніння.

В суді апеляційної інстанції він змінив свої показання, наполягаючи на тому, що він не перебував за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, а тому не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому він вказав, що дійсно був «випившим», автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_1 , який стояв поряд, належить йому на праві власності, однак, він не був за кермом автомобіля, а була інша стороння особа.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів апелянт не зазначив.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.9 а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В свою чергу, апеляційний суд вважає, що показання ОСОБА_1 , які він дав в суді апеляційної інстанції направлені не на що інше, як на намагання його уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, що є недопустимим, оскільки скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджені наявними у справі доказами.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що тримісячний строк притягнення його до адміністративної відповідальності збіг (а.с.27), то воно є необгрунтованим, оскільки правопорушення він скоїв 25.05.2019 року о 09.20 годині, а притягнутий до адміністративної відповідальності Київським районним судом м. Одеси 26.07.2019 року, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування або для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда