Справа № 344/4244/19
Провадження № 33/4808/273/19
Категорія ст.483 ч.1 МК України
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Малєєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., з участю представників Івано-Франківської митниці ДФС Тирського В.В., Лаврія С.Д., представника ОСОБА_1 . - ОСОБА_2, розглянувши справу про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою представника Івано-Франківської митниці ДФС Тирського В.В. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2019 року

в с т а н о в и в :

1.Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Вказаною постановою суду провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 Митного кодексу України (МК України) постановлено закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Товар - автомобіль марки "BMW", модель "7L", 2017 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , що тимчасово вилучений по протоколу ПМП від 23.11.2018 №323/20600/18, та зберігається у складі органів доходів і зборів - постановлено повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

1.2. Згідно оскаржуваної постанови, в обвинувачення ОСОБА_1 ставляться порушення вимог ч.1 ст. 483 МК України, а саме, що ОСОБА_1 здійснюючи переміщення через митний кордон України товару - автомобіля марки "BMW", модель "7L", 2017 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , приховав від митного контролю, не надавши органам доходів і зборів України правдиві відомості щодо істинної вартості товару, а саме 51 500 євро, що по курсу НБУ, саме на момент переміщення через митний кордон складає 1 643 030 грн., та має ознаки порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 МК України.

2. Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник Івано-Франківської митниці ДФС Тирський В.В. стверджує, що судом першої інстанції належним чином не оцінено докази по справі, та неповно з`ясовані обставини справи.

Так, ОСОБА_1 здійснив переміщення через митний кордон України автомобіля марки "BMW", модель "7L", 2017 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , при цьому як підставу переміщення вказаного товару (автомобіля) надав митному органу рахунок б/н від 09.11.2018 року, в якому зазначено, що продавцем товару являється Wetto Vetkay, а покупцем товару громадянин ОСОБА_1 , при цьому вартість товару складає 38 500 Євро.

Однак при здійсненні митними органами перевірки встановлено, що власником вказаного транспортного засобу являється німецька компанія Edekan Automobile Inh, ОСОБА_3, а вартість вказаного вище автомобіля складає 51 500 Євро. Як доказ, митницею надана копія експортної декларації, однак суд вважав, що така не є належним доказом, оскільки така декларація не відповідає вимогам апостилізації. Однак, апелянт стверджує, що п.b ч. 3 ст. 1 Гаазької конвенції скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Крім того, судом не враховано роз`яснення, що містяться в листі МЮУ від 11.05.2010 року №26-26/291, та положення Угоди про співробітництво та взаємодопомогу в митних справах від 15.04.1994 року, аналіз яких вказує про відсутність обов`язкової вимоги щодо легалізації документів.

Апелянт стверджує, що безпосереднім предметом порушення митних правил є автомобіль марки "BMW", модель "7L", 2017 р.в., об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 адмінправопорушення полягає у вчиненні дій спрямованих на переміщення предмету, при цьому способом вчинення переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю є надання митним органам документів, що містять неправдиві відомості, в даному випадку це дійсна вартість автомобіля. Натомість суд першої інстанції, на думку апелянта, неправильно визначив об`єктивну сторону адмінправопорушення та безпосередній об`єкт правопорушення.

З цих підстав, постанову суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 482 МК України.

3. Факти справи у межах доводів апеляційної скарги та заперечень.

3.1. 11.11.2018 року ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України товар - автомобіль марки "BMW", модель "7L", 2017 р.в., номер кузова НОМЕР_1 . Підстава - документ фактура б/н від 09.11.2018 року, продавець - Wetto Vetkay, покупець - ОСОБА_1 , вартість 38500 Євро.

3.2. 23.11.2018 року Івано-Франківською митницею ДФС, листом Державної фіскальної служби України №36477/7/99-99-20-02-01-17 від 22.11.2018 року отримано відповідь від митних органів ФРН копія експортної декларації №18DE33E8 від 09.11.2018 року, з якої вбачається, що продавець Edakan Automobile Inh, покупець ОСОБА_1 , а вартість 51500 ЄВРО.

3.3. Протокол про порушення митних правил складено 23.11.2018 року, справа надійшла до суду першої інстанції 11.03.2019, оскаржувана постанова винесена 29.05.2019, апеляційна скарга подана 10.06.2019 (в апеляційний суд надійшла 12.06.2019).

4. Позиції сторін.

4.1. В засіданні апеляційного суду представники митниці Тирський В.В. та Лаврій С .Д апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

4.2. ОСОБА_1 в апеляційний суд не з`явився, його представник ОСОБА_2 вважала можливим розглянути справу у його відсутність.

5. Мотиви суду апеляційної інстанції.

5.1. Відповідно до вимог ст. 486, 489 МК України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 не було умислу приховувати від митного контролю товар, а саме автомобіль "BMW", модель "7L", 2017 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , натомість вчинені ним дії призвели лише до зменшення розміру митних платежів. А відтак кваліфікувати дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України не можливо.

5.2. Такий висновок суду першої інстанції суперечить фактам справи і не ґрунтується на вимогах закону.

По-перше. Товар був переміщений 11.11.2018 через митниці на кордонах двох держав: німецько-польську (Кельн-Вест - Корчова) та польсько-українську (Корчова-Краківець). Дані митного органу ФРН вказують на те, що при переміщенні автомобіля через німецько-польську митниці продавцем був Edakan Automobile Inh, покупець ОСОБА_1 , а вартість його становить 51500 ЄВРО.

При переміщенні через польсько-українські митниці експортером товару вже став Wetto Wetkay, одержувачем той же ОСОБА_1 , а вартість вже склала 38500 ЄВРО.

По-друге. Через усі митниці товар переміщувала одна й та ж особа, яка пред`являла два різні документи як підставу для переміщення. Такі дії потребують свідомого ставлення - усвідомлення того, що один із документів містить недостовірну інформацію щодо експортера і вартості товару, розуміння наслідків пред`явлення документу з меншою вартістю автомобіля для зменшення митних платежів і вольового ставлення у формі бажання настання таких наслідків - тобто прямого умислу на вчинення порушення митних правил.

По-третє. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 483 МК України, порушення митних правил є правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні дії з переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема до даного випадку, його митної вартості.

Апеляційний суд констатує, що у цій справі відбулось приховування дійсної ціни продажу-купівлі автомобіля від митного органу України і вважає, що таким способом відбулось приховування його митної вартості.

По-четверте. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказувала на те, що не можна брати до уваги документ наданий митним органом ФРН через те, що він не відповідає вимогам щодо достовірності. Посилалась на те, що він не відповідає вимогам апостилізації (лист МЮУ від 11.05.2010) та його переклад нотаріально не посвідчений. Апеляційний суд не приймає дані доводи, оскільки документарні дані митного органу ФРН отримані з дотриманням законних процедур і їх переклад сумнівів з точки зору достовірності інформації не викликає.

5.3. Висновок суду першої інстанції про відсутність умислу спростовано вказаними матеріалами справи і тому постанову суду першої інстанції належить скасувати через те, що ОСОБА_1 винуватий у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

5.4. Водночас, апеляційний суд констатує, що на момент розгляду справи в апеляційному суді минули строки накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 2.ст 467 МК України яка діяла на час вчинення правопорушення 11.11.2018 (зміни набули чинності 25.11.2018), якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, а саме, під час митного оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який з метою митного оформлення, засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформляє результати такого контролю.

На переконання суду апеляційної інстанції, дане правопорушення не є триваючим, оскільки воно вважається закінченим з моменту подання митному органу документів, які містять неправдиві відомості.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 9 квітня 2012 року у справі №21-260а11, відповідно до якої порушення митних правил, яке полягає в зазначені у вантажній митній декларації неправдивих відомостей, не можна вважати триваючим.

Окрім того, Європейський Суд наявність строку давності (а у даному випадку апеляційний суд вважає це схожими обставинами) тлумачить як передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що це розуміння принципу юридичної визначності належить застосувати і до даної справи.

6. Рішення суду апеляційної інстанції.

6.1. Правопорушення було вчинено ОСОБА_1 до набрання 25.11.2018 чинності змін у ст. 467, 522 МК України, які об`єктивно погіршують його правове становище порівняно з попередньою редакцією, що є неприпустимим, оскільки згідно положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

6.2. Виходячи з того, що правопорушення за ч.1 ст.483 МК України не є триваючим, а шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення за правопорушення від дня його вчинення 11.11.2018 закінчився у 11.05.2019 (справа зареєстрована в апеляційному суді 12.06.2018), апеляційний суд приходить до висновку, що за результатами апеляційного перегляду ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності поза межами строків, встановлених ч.2 ст. 467 МК України у редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення.

При цьому належить констатувати, що апеляційний суд був позбавлений об`єктивної можливості розглянути апеляційну скаргу в межах строку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

6.3. У зв`язку з викладеним оскаржувану постанову належить скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст.283, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Івано-Франківської митниці ДФС Тирського В.В. - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2019 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду А.Ю. Малєєв