Номер провадження: 33/813/800/19
Номер справи місцевого суду: 504/4190/18
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення №001406 від 06.11.2018 року вбачається, що 06.11.2018 року під час проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України ТОВ «СПМК - 17», розташованого за адресою: Одеська обл, Лиманський р-н, 21 км Старокиївського шосе, 30 А (), державним інспектором з охорони навколишнього природнього середовища Одеської області були виявлені порушення, а саме: здійснення господарської діяльності при відсутності дозвільних документів: дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Зазначене порушення відбулось з вини директора ОСОБА_1 , чим порушено ст. 11 Закону України «Про атмосферне повітря», за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі одної тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в розмірі 17000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) він не згоден з протоколом про адміністративне правопорушення, про що зазначав в протоколі; 2) матеріали справи не містять доказів його здійснення господарської діяльності, а саме, підприємство надає в оренду власне та орендоване майно, тому в його діях відсутній склад правопорушення; 3) про дату, час та місце розгляду справи його не було сповіщено належним чином.

Крім того, разом з апеляційною скаргою подано заяву, в якій апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки в судовому засіданні участі не приймав, сповіщеним про час та місце розгляду справи не був, копію оскаржуваної постанови суду отримав лише 02.05.2019 року (а.с.89-90).

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 29 січня 2019 року, про розгляд справи ОСОБА_1 повідомлявся засобом поштового зв`язку, про що в матеріалах справи містяться докази (а.с.44).

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 164 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, скориставшись своїм процесуальним правом.

Також з матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 судом було направлено, проте доказів отримання матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «СПМК - 17», розташоване за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, 21 км Старокиївського шосе, 30 А, здійснювало господарську діяльність при відсутності дозвільних документів: дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, чим порушено ст. 11 Закону України «Про атмосферне повітря», відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №001406 від 06.11.2018 року; актом, складеним за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №45/14. Акт підписано директором ТОВ «СПМК - 17» ОСОБА_1 без жодних зауважень (а.с.13).

При цьому з акту, складеного за результатами перевірки №45/14 від 07.11.2018 року, вбачається, що термін дії дозволу №-14 на викиди забруднюючих речовин закінчився 10.01.2016 року. Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у товариства відсутній (а.с.3-38).

Також, з акту перевірки вбачається наявність порушень збоку підприємства не лише стосовно викидів за відсутності відповідних дозволів, виявлено також інші порушення законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо не здійснення підприємством господарської діяльності у зв`язку з наданням в оренду обладнання та устаткування висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вказані факти були предметом дослідження при складанні акту та були враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Одночасно апеляційний суд виключає з мотивувальної частині абз. 5 судового рішення як зайве зазначене посилання суду «у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом», оскільки санкцією ч. 1 ст. 164 КУпАП такий вид покарання не передбачений.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частині абз. 5 судового рішення посилання суду «у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом», як зайве зазначене.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов