П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2019 Справа №607/7128/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунцьо С.В.

при секретарі с/з Дуркало Т.В.

захисника адвоката Костова Н.З.

представника потерпілої адвоката Молень Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя матеріали, які надійшли з Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, священнослужитель смт. Дружба ПЦУ, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №277728 від 16 березня 2019 року, 12 березня 2019 року громадянин ОСОБА_1 перебуваючи у АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_2 , вчинив насильство в сім`ї відносно останньої, під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнав, та вказав, що 12 березня 2019 року о 16.40 год. він зателефонував дружині та повідомив, що приїде до неї додому, оскільки бажає побачитись із їхньої спільною дитиною. Приїхавши по місцю проживання дружини він дзвонив у домофон однак вхідних дверей ніхто не відкривав, а тому зайшов у під`їзд із сусідом. В подальшому йому не відкривали і дверей у квартиру, а дружина яка прийшла згодом, сказала, що він неадекватно себе поводить. Після того коли вони разом зайшли у квартиру, до нього підбігла донька, а теща ОСОБА_3 сказала, що він не має права заходити у їх квартиру, однак він роздягнувся і зайшов з дитиною в кімнату де вони спілкувалися, читали книжки, після чого зайшов тесть та сказав, щоб він покинув квартиру та він не зважав на останнього і продовжував гратися із дитиною. У квартирі перебував близько однієї години. В подальшому він з дружиною та донькою пішли на прогулянку, на виставку тварин, після чого він відвіз їх додому. На наступний день, у суботу зранку до нього зателефонував дільничний інспектор поліції та повідомив, що відносно нього є заява дружини про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказує, що до дружини тон не підвищував, не ображав її та не погрожував, не чинив відносно неї насильства, на даний час в них триває процес розлучення оскільки таку заяву подала дружина, яка постійно перешкоджає його побаченню з дитиною та шляхом подання заяви про притягнення його до адміністративної відповідальності намагається шантажувати. Просить суд закрити справу за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Костова Н.З. підтримує думку свого довірителя та просить закрити справу за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог ч.1 ст.247 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснила, що у неї з ОСОБА_1 припинені сімейні відносини, останній вигнав її з дитиною з їх спільного місця проживання, тому на даний час вони проживають у батьків. В березні місяці вона з чоловіком домовилася про те, що він прийде та вона виведе йому дитину на побачення. Однак коли ОСОБА_1 прийшов, дитина ще спала, а вона якраз підходила додому, останній якраз дзвонив у вхідні двері до батьків. ОСОБА_1 поводив себе викликаючи, стукав в двері щоб його пустили до дитини, кричав до неї «хто вона така щоб не пускати до дитини, вона не має права, які претензії вона може мати до нього, що не дасть їй спокою». Вона просила його заспокоїтися, однак він не слухав її. Пізніше приїхав її батько, який також спілкувався з ОСОБА_1 Дитина, яка перебувала з її матір`ю в квартирі була знервована, оскільки ОСОБА_1 її розбудив. Коли останній разом з нею вже зайшов в квартиру то записував все на телефон та поводив себе належним чином.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що 12 березня 2019 року він був на роботі. Передзвонила дочка ОСОБА_2 , що хоче прийти ОСОБА_1 до них додому. Зі слів йому відомо, що близько 15.00 год. приїхав зять ОСОБА_1 та постійно дзвонив у двері. Коли він приїхав додому то дочка з дружиною були знервовані, всі сиділи в кімнаті, на його запитання що трапилося ОСОБА_1 відповів, що це не його справа, що говорити з ним не буде, при цьому свідком погроз він не був.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В судовому засіданні встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_2 на даний час являється подружжям, від шлюбу у них народилася неповнолітня дитина, однак на даний час вони разом не проживають, триває процес розлучення за ініціативою потерпілої яка подала відповідну заяву. Відтак дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, а саме умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї, характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, на які потерпілий має передбачене законом право) внаслідок чого могла бути завдана чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Протиправні дії за статтею 173-2 КУпАП можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №277728 від 16.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 здійснював моральний та психологічний тиск відносно своєї дружини ОСОБА_2 , відтак останньому інкримінується вчинення домашнього насильства з психологічним напрямком.

Зі слів потерпілої ОСОБА_2 можна зрозуміти, що саме слова ОСОБА_1 про те, що «хто вона така щоб не пускати до дитини, вона не має права, які претензії вона може мати до нього, що не дасть їй спокою», остання розцінює як психологічне насильство, однак слід зазначити що психологічне насильство - це форма насильства, яка характеризується тим, що людина піддається сама або піддає іншу особу поведінці, яка може призвести до психологічної травми, включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, чого судом під час розгляду матеріалів встановлено не було.

З пояснень наданих як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності так і потерпілою стороною, вбачається, що причиною так званого конфлікту є ненадання матір`ю побачення батька з дитиною, тобто між ними дійсно є сталий конфлікт, який утворений на ґрунті цивільно та сімейно правового поля і повинен розглядатися у цій площині, оскільки такі відомості мають суттєве значення для вирішення питання щодо наявності в діях особи ознак правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої та свідка, вивчивши надані письмові матеріали, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене указує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, адже з усіх проаналізованих матеріалів суд не вбачає прямого умислу ОСОБА_1 на завдання ОСОБА_2 дій які б потягли в подальшому шкоду її психологічному здоров`ю.

Крім цього зі слів тих же сторін, а також батька потерпілої ОСОБА_4 , допитаного у судовому засіданні в якості свідка, погроз, образи чи переслідування із сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не вбачається. Окрім доказів, які судом були оглянуті в процесі розгляду справи, та які б вказували на протиправність дій ОСОБА_1 в сторону своєї дружини суду не надано.

Окрім цього ОСОБА_1 в судовому засіданні долучено аудіовізуальний диск, на якому міститься відео з місця ймовірного правопорушення, а саме відбувається спілкування його з дружиною та дитиною, однак з наявного відеозапису не вбачається словесного конфлікту між подружжям, а тим більше морального та психологічного тиску з боку будь-кого з них, що призводить до сумніву, а саме чи взагалі мало місце домашнє насильство про який, у своїй письмовій заяві вказує потерпіла ОСОБА_2 .

При цьому суду не зрозуміло, чому ОСОБА_2 письмова заява про притягнення її чоловіка до відповідальності була написана до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області лише через день після ймовірного конфлікту з ОСОБА_1 , що призводить до сумніву, чи дійсно 12 березня 2019 року відбувалися події, які могли б містити у собі склад адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 .

При цьому слід зазначити, що протокол про адміністративне про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, при цьому Законодавство України встановлює певні вимоги до змістового наповнення та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР 277728 від 16 березня 2019 року, інспектором поліції не вказано у чому саме проявлявся моральний та психологічний тиск здійснений ОСОБА_1 щодо своєї дружини ОСОБА_2 , та які наслідки настали після вчинення таких дій особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Аналіз протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень обох сторін у судовому засіданні, дозволяють суду дійти до висновку, що підставою складення протоколу були лише слова потерпілої, які ретельно перевірені не були.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним насильства в сім`ї, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, вважаю, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки основна й обов`язкова ознака об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за яке притягається до відповідальності останній, що полягає у вчиненні насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого - відсутня, а відсутність такої ознаки виключає склад даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене вище, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП по факту, що мав місце 12 березня 2019 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Постанова суду у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо