Номер провадження: 33/813/866/19
Номер справи місцевого суду: 522/6241/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Павлючук Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Билиці Ігоря Олеговича на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №053658 від 07.04.2019 року, ОСОБА_1 07 квітня 2019 року о 03 годині 57 хвилин, керував автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Вінниця по вул. Станіславського, 34, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності лікаря нарколога КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», про що надано висновок №938 від 07.04.2019 року.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду в місці зупинення його транспортного засобу, а відмовився проїхати до медичного закладу; 2) ОСОБА_1 не був направленим працівниками поліції на проходження медичного огляду; 3) протокол про адміністративне правопорушення був складений одночасно, о 5 годині ранку, що апелянт вважає порушенням Інструкції; 4) його огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у відсутності свідків.

Крім того, до апеляційної скарги додано заяву, в якій апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки копія постанови від 22.05.2019 року йому направлена не була, та він її не отримував. Апеляційну скаргу ними було подано своєчасно, проте не було додано ордера адвоката на представництво Волосунова В.С . Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2019 року апеляційну скаргу було повернуто. З текстом оскаржуваної постанови суду апелянт ознайомився з ЄДРСР.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що копія постанови від 22.05.2019 року на адресу апелянта направлена не була.

З розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови було отримано представником ОСОБА_1 30.05.2019 року (а.с.22). Вперше апеляційну скаргу було подано 31.05.2019 року, проте постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2019 року апеляційну скаргу було повернуто з підстав відсутності у додатках ордеру адвоката.

Вдруге апеляційну скаргу було подано 18.06.2019 року в установленому законом порядку.

Таким чином, клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Билиці І.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Також, в судовому засіданні 22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про виклик та допит свідка в судовому засіданні, а саме, просив викликати в суд свою дружину ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом встановлено, що 07 квітня 2019 року о 03 годині 57 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Вінниця по вул. Станіславського, 34, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності лікаря нарколога КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», про що надано висновок №938 від 07.04.2019 року.

Вказані обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №053658 від 07.04.2019 року, висновком лікаря нарколога КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», про що надано висновок № 938 від 07.04.2019 року, рапортом поліцейського, карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с.2-7).

Доводи апелянта, що співробітники поліції вимагали його проїхати з ними до медичного закладу після перевірки реєстраційних документів, без направлення його на проходження медичного огляду, а також, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений одночасно з медичним висновком є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 спочатку порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП, про що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №408959 від 07.04.2019 року, за результатом розгляду матеріалів ОСОБА_1 постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року був визнаний винним.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» визнано таким, що втратив чинність, спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 вересня 2009 року №400/666, та була затверджена нова Інструкція та додатки до неї.

Пунктами 12 діючої Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен за вимогою працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

При розгляді адміністративної справи суд першої інстанції повно та об`єктивно розглянув справу та прийняв правильне рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одночасно клопотання ОСОБА_1 щодо необхідності допитати в судовому засіданні його дружину, ОСОБА_3 , яка бачила з вікна, як його в примусовому порядку було доставлено до закладу охорони здоров`я задоволенню не підлягає, оскільки висновків суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП не спростовує.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей, дружина, яка не працює та позбавлення прав є надто суворим покаранням. Проте, жодними належними доказами такі доводи підтверджені не були та в апеляційній скарзі не містяться.

Отже, апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення щодо правопорушника ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у тверезому стані, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк представнику ОСОБА_1 - адвокату Билиці Ігорю Олеговичу на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Билиці Ігоря Олеговича залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов