Справа №359/5887/19
Провадження №3/359/2126/2019
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2019 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Батальйону патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 та за ст.130 ч.1 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в :

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходяться адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за №3/359/2126/2019, 359/5887/19 за ст.130 ч.1 КУпАП та №3/359/2168/2019, 359/6051/19 за ст.130 ч.1 КУпАП.

Так, 22.06.2019 року о 02 год. 39 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Робоча, буд.19, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, автомобілем марки "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння визначався алкотестером "Драгер 6820", в присутності двох свідків, чим порушив п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 17.06.2019 року о 23 год. 31 хв. в с. Любарці по вул. Леніна, буд.54, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, автомобілем марки "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився, зі згоди водія, у встановленому законом порядку у медичному закладі «Бориспільській багатопрофільній лікарні інтенсивного лікування», що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №78 від 18.06.2019 року, чим порушив п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про, що свідчать матеріали справи. Клопотань про перенесення не надійшло. До початку розгляду справи через канцелярію суду, надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, зобов`язався вподальшому не порушувати ПДР України. Також просив не позбавляти прав керування, оскільки транспортний засіб використовує у службових цілях та повсякденному житті.

Статтею 36 ч. 2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зважаючи на той факт, що в провадженні суду знаходиться дві справи про адміністративні правопорушення у відношенні до ОСОБА_1 , суд вважає, що справи про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 ч.1 та ст.130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 слід об`єднати в одне провадження для одночасного розгляду, оскільки правопорушення вчинені одним і тим же правопорушником.

Ознайомившись із матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, є встановленою та знайшла своє підтвердження.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №202182 (а.с.2), рапортом інспектора роти №3 взвод №2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Іщенко І.М. (а.с.3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції (а.с.4), копією висновку «Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №78 від 18.06.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с.5), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6); довідкою командира батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області ДПП Гладчука Дмитра від 21.06.2019 року про отримання посвідчення водія на права керування транспортними засобами гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7); довідкою командира батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області ДПП Гладчука Дмитра від 21.06.2019 року про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення (а.с.8) та відеозаписом, який міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Зазначене свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху, визначених п.п. "а" п. 2.9 ПДР України.

Таким чином, слід дійти висновку, що своїми діями, які виразились у керуванні транспортним засобом особою - водієм в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення ОБ №202311 від 22.06.2019 року вимог ПДР, а саме п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.06.2019 року водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п. "а" п. 2.9 ПДР України, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення.

Вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується і даними роздруківки алкотестера "Драгер 6820" прилад № ARНК-0130, тест №914, відповідно до якого проба на алкоголь позитивна і становить 1,87 ‰ (а.с.3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); рапортом поліцейського роти №1 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Ходуса В.Ю. (а.с.5), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 22.06.2019 року в м. Бориспіль Київської області по АДРЕСА_2 Робоча, АДРЕСА_3 , у їх присутності погодився, у встановленому законодавством порядку, пройти перевірку для визначення стану його сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", результат якого показав: 1,87 ‰ (а.с.6,7), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції (а.с.8), копією акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.06.2019 року (а.с.10), копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/6336, чинне до 25.09.2019 року, відповідно до якого газоаналізатор "Alcotest 6820" № ARНК-0130, відповідає вимогам методики повірки МПУ 066/05-2013 (а.с.11), довідкою командира батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області ДПП Гладчука Дмитра від 26.06.2019 року про отримання посвідчення водія на права керування транспортними засобами гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12); довідкою командира батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області ДПП Гладчука Дмитра від 26.06.2019 року про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення (а.с.13) та відеозаписом, який міститься в матеріалах справи (а.с.14).

Наведене вище у своїй сукупності підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повторно протягом року, тому в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного поліцейським роти №1 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Ходусом В.Ю. в протоколі про адміністративне правопорушення ОБ №202311 від 22.06.2019 року не вірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ч.1 указаної статті.

Тобто, факт повторного протягом року керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння підтверджується зібраними по справі доказами.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених вище вимог ПДР, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень коментованої ст. 36 КУпАП накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень провадиться за наявності таких загальних умов: а) вчинення особою двох або більше адміністративних правопорушень; б)кожне із правопорушень кваліфікується за окремою статтею Особливої частини КпАП (або іншого нормативного акта, що передбачає адміністративну відповідальність), що має самостійну санкцію; в) з кожного правопорушення не минули строки давності притягнення до адміністративної відповідальності; г) ні за одне з них на особу не накладалося адміністративне стягнення.

При накладенні стягнень за сукупністю адміністративних правопорушень насамперед необхідно з`ясувати, чи є вчинене одним правопорушенням або мають місце кілька самостійних адміністративних правопорушень. До того ж важливо встановити, чи Утворює ряд послідовних протиправних дій окремі склади самостійних адміністративних правопорушень чи вони становлять у сукупності єдине тривале правопорушення, або в наявності повторність однорідного правопорушення. Тому сукупність адміністративних правопорушень необхідно відрізняти від повторності та від тривалих правопорушень.

У випадках, коли одночасно розглядаються справи про вчинення кількох проступків однією і тією самого особою, вирішується питання про поглинання чи приєднання адміністративних стягнень. Тут спостерігаються значні відмінності між кримінальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення. Відповідно до положень кримінального законодавства за сукупністю злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, а під час складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає більш суворе покарання (ст. 70 Кримінального кодексу України). Класичного поглинання чи приєднання, як це передбачає кримінальний закон, адміністративне законодавство не знає. У коментованій статті визначено, що в разі вчинення двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожен проступок окремо. Такий порядок застосування стягнень обумовлений тим, що справи про адміністративні правопорушення однієї і тієї самої особи вирішують частіше за все різні посадові особи в межах своєї підвідомчості. Ситуація змінюється, якщо справи про кілька адміністративних проступків розглядає одна посадова особа. В таких випадках накладається одне основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.

Саме тому ОСОБА_1 повинен бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення, оскільки дана стаття передбачає стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч.2 ст. 36 КУпАП).

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 статті 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує указані ОСОБА_1 в заяві обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, на його утриманні фактично перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 працює на посаді прийомоздавальника вантажу та багажу в ДП «Зал офіційних делегацій». Таким чином, це свідчить про те, що його професія та трудова діяльність пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, що є його єдиним способом заробітку, а тому являється основним джерелом існування. Тому позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини, що буде сприяти лише погіршенню їх матеріального становища та може поставити під загрозу їх подальше існування.

Також, суддя враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 вини, особу правопорушника, у якого робота безпосередньо залежить від автомобіля і це його єдине джерело доходу, на його утриманні перебуває родина, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суддя вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.2 статті 130 КУпАП без позбавлення права керування.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Вважаю, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Саме таке стягнення суддя вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Підстав для застосування іншого виду стягнення судом не встановлено.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути із ОСОБА_1 , на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 23, 33, 36, 130 ч.1, 130 ч.2 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.1 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП в справі №359/5887/19 (провадження №3/359/2126/2019.

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 №3/359/2126/2019, 359/5887/19 за ст.130 ч.2 КУпАП та №3/359/2168/2019, 359/6051/19 за ст.130 ч.1 КУпАП в одне провадження, об`єднаній справі присвоїти №359/5887/19 (провадження №3/359/2126/2019).

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КупАП та ч.2 ст.130 КУпАП, та накласти на нього, на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП, остаточне стягнення, за скоєння більш серйозного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп., який слід стягнути на користь держави України (Одержувач: Київська область/м. Київ/, , МФО: 899998; КБК 21081300; р/р № НОМЕР_3 ), без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , на користь державного бюджету України (отримувач коштів: Бориспільське управління Державної казначейської служби України; код отримувача (за ЄДРПОУ): 38007070; Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 0004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ 26539653 Бориспільського міськрайонного суду Київської області) судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя : С.М. Вознюк