Справа № 592/9785/19
Провадження № 3/592/1581/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м.Суми Чернобай О.І., за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.С., захисника Бови В.О., із застосуванням технічних засобів фіксації судового провадження, що відповідає вимогам ч.6 ст.11 Закону України Про судоустрій і статус суддів, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, не працюючого /зі слів/, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ч.2 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В :

15.06.2019 року, близько 08:56 год., в м.Суми, по вул.Металургів, 17Б, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Corola д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме вираження тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідала обстановці, розширені зіниці очей, які не реагували на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі Сумському обласному наркологічному диспансері відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Перший судовий розгляд справи в суді був призначений на 04.07.2019 року, про що було відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис і отримав копію цього протоколу.

04.07.2019 року від його захисника-адвоката Бови В.О. надійшла заява про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи і справа була надана на ознайомлення.

Розгляд було відкладено на 16.07.2019 року.

У судове засідання, яке відбулось 16.07.2019 року ОСОБА_1 , не з`явився, а з`явився його захисник Бова В.О.

Під час судового розгляду захисник пояснив, що ОСОБА_1 винним себе у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України не визнає та просив повернути дану справу до патрульної поліції на доопрацювання, оскільки адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 складався за ч.1 ст.130 КпАП України, що підтверджується копією цього протоколу, яку ОСОБА_1 отримав від співробітників патрульної поліції, а в суд протокол надійшов за ч.2 ст.130 КпАП України і як вбачається з оригіналу протоколу частина друга була дописана вже після складання протоколу шляхом проставлення ще однієї рисочки римської цифри ІІ. По суті правопорушення захисник від дачі пояснень відмовився, вказавши, що тут нічого пояснювати.

У задоволенні даного клопотання захисника було відмовлено, оскільки питання про направлення протоколу на доопрацювання, у відповідності з вимогами ст.278 КпАП України вирішуються на стадії підготовки справи до розгляду, а у даному випадку розгляд справи розпочався за участю захисника.

Оскільки ОСОБА_1 не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча б у телефонному режимі, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, тому судом було прийняте рішення про подальший розгляд справи без його та за участю його захисника Бови В ОСОБА_2 О.

Крім того, дане рішення суду щодо можливості розгляду справи без ОСОБА_1 повністю узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово азначав, що «Право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такоі? міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v. Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v. France.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франціі?), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує и?ого права» (Bellet v. France (Белле проти Франціі?), § 36; Nunes Dias v. Portugal (Нун`єш Діаш проти Португаліі?) (deмc.) стосовно правил, що регламентують сповіщення).

Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (Miragall Escolano v. Spain (Міраґаль Есколано та інші проти Іспаніі?); Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic (Звольськии? та Звольстка проти Чехіі?), § 51).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгаріі?) [ВП], §§ 230).

Якщо доступ до суду обмежении? законом чи практикою суду, Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорціи?не співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою: Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдеи?н проти Сполученого Королівства), § 57.

Стаття 6 § 1 не порушується, якщо обмеження відповідає принципам, заснованим Судом.

У даному випадку рішення суду про подальший розгляд справи без участі ОСОБА_1 жодним чином не порушує його права на доступ до суду та права надати особисті пояснень суду проти висунутого відносно нього обвинувачення, оскільки справа продовжує розглядатись за участю його захисника та не порушуються його права, передбачені ст.268 КпАП України щодо можливості розгляду справи без участі цієї особи.

Таким чином, у присутності захисника, у судовому засіданні був переглянутий диск з відео записом з боді-камери поліцейського та з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу автомобіля Toyota Corola д.н.з. НОМЕР_2 за кермом був водій ОСОБА_1 та на його запитання щодо причин зупинки, співробітник поліції повідомив, що їм на планшет надійшло СМС-повідомлення, що даний автомобіль зі слідами пошкоджень після ДТП рухається по місту. І дійсно, на відео вбачається, що задній бампер в автомобілі з одного боку відірваний. У ході спілкування співробітники поліції запідозрили, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши ці ознаки у протоколі. На відео також видно, як водію ОСОБА_1 співробітниками поліції у присутності двох свідків було запропоновано пройти медичний огляд саме на стан наркотичного сп`яніння в Сумському обласному наркологічному диспансері. На що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду у присутності двох свідків про що був складений адміністративний протокол.

На відео також чітко видно, як після складання протоколу, знаходячись в салоні патрульного автомобіля співробітником поліції був зачитаний ОСОБА_1 протокол в голос і співробітник поліції прочитав та акцентував увагу, що протокол складений саме за ч.1 ст.130 КпАП України.

Копія протоколу поліцейськими була вручена водію ОСОБА_1 і з цієї копії також вбачається, що протокол був складений саме за ч.1 ст.130 КпАП України.

А в суд протокол надійшов вже за ч.2 ст.130 КпАП України, шляхом дописування рисочки до римської цифри І і таким чином частина статті була виправлена на частину ІІ ст.130 КпАП України, що є неприпустимим.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття правової визначеності Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що особі, відносно якої висунуте будь-яке обвинувачення, повинно бути на зрозумілій їй мові та доступним для неї способом роз`яснено у чому саме ця особа звинувачується, та норми закону, якими передбачена відповідальність за вчинене щоб вона могла захищатись у зрозумілий для неї спосіб від висунутого обвинувачення.

Таким чином, дотримуючись вказаної практики Європейського суду та дотримуючись принципу правової визначеності по даній справі, суд вважає за необхідне розглянути цю справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки спочатку протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений саме за частиною 1 ст.130 КпАП України, копія протоколу йому була вручена за ч.1 ст.130 КпАП і в суд він прислав свого захисника для захисту своїх прав саме за ч.1 ст.130 КпАП України, тому у разі розгляду даної справи за ч.1 ст.130 КпАП України повністю будуть дотримані права особи, відносно якої розглядається адміністративний протокол і повністю буде дотриманий принцип правової визначеності.

При розгляді справ усіх категорій Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Крім того, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom) також зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі ? зокрема, як для даного випадку обов`язку відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, у судовому засіданні, зібраними патрульною поліцією доказами, зокрема відеозаписом з боді-камери було доведено поза будь-яким розумним сумнівом, що саме ОСОБА_1 керував автомобімлем Toyota Corola д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння та в подальшому на вимогу поліцейських і у присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши у судовому засіданні усі вищенаведені докази та надавши аналіз цим доказам у даному рішенні, доходжу висновку про повну відповідність дій співробітників патрульної поліції вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і повну доведеність вини водія ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, а саме у керуванні транспортним засобом та його відмові від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу співробітників патрульної поліції у встановленому законом порядку, що є порушенням п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КпАП України.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували відповідальність при розгляді справи не встановлено.

Враховуються характер вчиненого правопорушення, його суспільну небезпеку, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність вважаю, що ОСОБА_1 повинен бути підданий адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням його права керування транспортними засобами і з нього підлягає стягненню судовий збір у відповідності з вимогами ст.401 КпАП України у розмірі 384,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.307 КпАП України штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, …а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.308 КпАП України у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Керуючись ст.ст.401 , ч.1 ст.130 КпАП України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в порядку ст.401 КпАП України на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. за наступними реквізитами: Одержувач ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106 Банк одержувача Казначейство України (ЕАП) МФО 899998 Рахунок 6001 Код платежу 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.І. Чернобай