Справа № 338/410/19
Провадження № 33/4808/301/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу, на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повного з`ясування усіх фактичних обставин справи, формального та поверхневого дослідження доказів що, на думку апелянта, призвело до прийняття необґрунтованого та надто суворого застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що йому не були роз`яснені приписи ст. 268 КУпАП в частині його права на користування юридичної допомоги, що спонукало його визнати вину у правопорушенні, якого він не вчиняв, саме внаслідок не володіння ним знаннями в області адміністративного права. Посилається на те, що долучений до протоколу відеозапис є неналежним доказом, оскільки не міститься посилання на те, яким технічним засобом здійснена була ця відеофіксація, як того вимагає правова позиція Верховного Суду у постанові від 15.11.2018 року (справа №524/5536/17). Свої доводи апелянт аргументує з посилання на практику Європейського суду з прав людини.

Постановою суду встановлено, що 30.03.2019 року о 22-38 год. по вул. Сагайдачного в с.Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Renault Trafic", н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та очей, нестійка хода. Пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України (а.п. 33-34).

В судове засідання з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, клопотань не заявив. Повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції:

- ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати в частині стягнення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вважаю, безпідставними посилання апелянта на порушення як працівниками поліції, так й судом першої інстанції права на захист, внаслідок не роз`яснення апелянту його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема в частині права користування юридичною допомогою, оскільки, в протоколі по адміністративне правопорушення чітко зазначено, що громадянину ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.п. 1), та апелянтам не додано доказів, які б свідчили про те, що й суд першої інстанції не роз`яснював йому процесуальні права.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо формального розгляду справи судом першої інстанції, неповного дослідження матеріалів справи.

Так, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з`ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно поклав в основу прийнятого рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення докази, що містяться в матеріалах провадження, зокрема: 1) протокол про адміністративне правопорушення серії БД №024155 від 30.03.2019 року, складеного уповноваженою на те особою, у присутності двох свідків, з зазначенням їх анкетних даних, які засвідчені підписами цих свідків (а.п. 1); 2) пояснення свідків, долучених до протоколу, які підтвердили той факт, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився продувати алкотестер Драгер, а також проходити огляд в медичному закладі для визначення стану алкогольного сп`яніння. (а.п. 2-4); 3) рапорт працівника поліції, з якого також вбачається, що водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на визначення стану сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що водій відмовився у присутності двох свідків; 4) направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 30.03.2019 року, складеного о 23-51 год., в якому зазначені ознаки сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова (а.п. 6).

З протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 відмовився як від підписання протоколу про адміністративне правопорушення складного щодо нього, так й від дачі пояснень (а.п. 1).

В протоколі зрозуміло викладено обвинувачення, тобто суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Обставини, що наведені у вказаних вище доказах, а саме відмова ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, узгоджуються з відомостями, що зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.п. 11).

На вказаному відеозапису відображено як працівники поліції переслідують транспортний засіб за кермом якого перебував ОСОБА_1 , працівники поліції повідомляють причину зупинки: «Немає підсвітки номерного знаку», та пропонують останньому надати документи для перевірки. Після чого, вбачається процедура проведення працівникам поліції огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із тим, що від водія відчути запах алкоголю з порожнини рота. На відеозаписі вбачається присутність двох свідків. Працівники поліції пред`являють алкотест Драгер, проте ОСОБА_1 відмовляється, та виявляє намір проходити огляд в лікарні. Далі події відбувають в медичному закладі, де ОСОБА_1 також категорично відмовляється від проходження будь-якого огляду та забору будь-якого біологічного матеріалу: сеча, кров. Окрім цього, з відеозапису вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, що були наявні у ОСОБА_1 - нестійка хода, почервоніння обличчя та очей.

Отже, вказаними матеріалами поза всяким розумним сумнівом встановлено, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою алкотесту «Драгер», так й безпосередньо в медичному закладі, у зв`язку із виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя та очей, що відповідає як приписам ст. 266 КУпАП, так й вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Доводи апелянта про те, що долучений до протоколу відеозапис є неналежним доказом, оскільки не міститься посилання на те, яким технічним засобом здійснена була ця відеофіксація, як того вимагає правова позиція Верховного Суду у постанові від 15.11.2018 року (справа №524/5536/17), не є слушними, оскільки відомості, що містяться на відеозаписі відповідають фактичним обставинам, викладеним у протоколі, які частково підтверджує й апелянт, тому сумнівів у їх достовірності не виникає.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 є склад даного правопорушення.

Перевіривши доводи апелянта, що містяться в апеляційній скарзі, доходжу висновку, що вони не містять в собі фактів які б доводили відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - відмови пройти на вимогу працівника міліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Надана під час апеляційного перегляду копія посвідчення №4731 виданого на ім`я ОСОБА_1 про присвоєння йому почесного звання «Заслужений працівник промисловості України», не може бути підставою для зміни обраного щодо нього адміністративного стягнення, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло