ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/797/19 Справа № 216/1705/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є.,

за участю: прокурора Швидкого Є.О.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 (приймає участь в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого фізичною особою підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 №2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за №958/29088, не маючи поважних причин, тобто поза межами терміну подачі декларації перед звільненням (в день звільнення), своєчасно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням 16.06.2017 року, тоді як вищевказану декларацію було подано лише 18.03.2019 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1,підпунктах «а» і«в»пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і«в»пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Згідно пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного закону та обов`язки передбачені ч. 2 ст. 45 вищевказаного закону є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.
ОСОБА_1 на момент звільнення перебував на посаді старшого офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , відповідно обов`язок подачі декларації перед звільненням на нього поширювався.
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в який просить постанову скасувати та закрити провадження по адміністративній справі щодо нього, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме ст.45 Закону України Про запобігання корупції, оскільки ч.1 ст.45 цього Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язанні подати декларацію, зокрема щорічно до 01 квітня, разом з тим, у випадках, передбачених ч.2 ст.45 вказаного Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції, якими встановлено типи декларацій та строки їх подання, зокрема щодо подання декларації у день звільнення, оскільки ці роз`яснення не проходили правову експертизу в Мінюсті на їх відповідність Конституції та законам України, держана реєстрація їх не здійснювалась, оскільки вони носять виключно рекомендаційний характер.

Зазначає, що Національного агентства з питань запобігання корупції не має повноважень на видання нормативно-правових актів, які встановлюють нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України Про запобігання корупції.

Посилається на те, що його було звільнено з посади - 16.06.2017 року, декларацію за 2016 рік ним було подано - 10.03.2017 року, за 2017 рік - 27.03.2018 року.

Тобто, декларація за 2017 рік охоплює період з 01.01.2017 року до його звільнення з посади 16.06.2017 року, яку він подав вчасно, до 01 квітня наступного року.

Вказує на те, що суд не врахував, що органом, який направив до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.172-6 КУпАП, було виявлено раніше, а саме, на а.с. 14 є лист військового прокурора до начальника УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ НП України, датований 25.02.2019 року та зареєстрований 26.02.2019 року щодо вчинення колишніми військовослужбовцями (серед яких ОСОБА_1 ) правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, тому виявлення вчиненого ним правопорушення відповідним органом відбулося - 26.02.2019 року, а з цього часу минуло вже більше 3-х місяців.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та здійснювати апеляційний розгляд у відсутність його захисника Ільїної Х.Я.

Прокурор заперечував щодо доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
Місцевий суд розглядаючи матеріали справи цих вимог закону не дотримався, а тому висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП є безпідставними.
Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.
Частиною 1 статті 45 Закону України Про запобігання корупції визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.
Отже, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мав подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями при звільненні, однак у протоколі не зазначено, яким нормативно-правовим актом передбачено саме термін подачі декларації при звільненні.
В постанові суд першої інстанції вийшов за межі протоколу та вказав на порушення ОСОБА_1 . Роз`яснень щодо заповнення декларацій, наданих Національним агентством з питань запобігання корупції.
Разом з тим, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11 серпня 2016 року «Про роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції"» стосовно заходів фінансового контролю», де зазначено, що декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення, носить рекомендаційний характер та не містить нових правових норм.
Отже, Національне агентство з питань запобігання корупції не має повноважень на видання нормативно-правових актів, які встановлюють нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України Про запобігання корупції, зокрема, і щодо визначення терміну подання декларації згідно з ч.2 ст. 45 цього Закону, який визначення такого строку не містить, а тому оскільки Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону, у зв`язку з чим є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.
Враховуючи викладене, в справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова районного суду підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення- закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року задовольнити.
Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати, закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко