Єдиний унікальний номер № 331/2009/19
Провадження № 3/331/671/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., за участю адвоката Лишенка С.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Губин Чорнобильського району Київської області, громадянки України, не працевлаштованої, сімейний стан розлучена, має на утриманні двох дітей: 12-ти та 13-ти річного віку, має вищу освіту, державна реєстрація місця проживання якої та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя перебуває адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 061172 від 27 квітня 2019 року, водій ОСОБА_1 , 27 квітня ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 10 годині 00 хвилин, рухаючись по 19 кілометрі автодороги Т 08.08.23, керуючи автомобілем FORD FUSION, державний номерний знак: НОМЕР_1 , не впоралася з керуванням, внаслідок чого виїхала за межі проїзної частини, де допустила перекидання автомобіля.

Внаслідок ДТП травмованих немає, автомобіль отримали механічні пошкодження. Завдано матеріальних збитків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Присутня при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 27 квітня 2019 року, не визнала та пояснила суду, що 27 квітня 2019 року у світлий час доби вона, керуючи автомобілем «FORD», рухалась по автомобільній дорозі Т.08.08.23 на території Кам`янко-Дніпровського району Запорізької області зі швидкістю близько 80 км/год. Інші автомобілі в зоні видимості були відсутні. На 19-му кілометрі автомобільної дороги Т.08.08.23 на території Камянко-Дніпровського району Запорізької області автодорога має поворот, який обмежує видимість. На відстані близько 20-30 метрів від закінчення повороту асфальтована частина автомобільної дороги різко закінчується та починається дорога, вкрита гранітним щебенем. При цьому перепад дороги є досить суттєвим близько 20-30 см. Візуально визначити закінчення гранітного покриття на вказаній швидкості не можливо, адже колір автомобільної дороги з асфальтним покриттям та без покриття в наслідок часу майже не відрізняються. Крім того, на ділянці автомобільної дороги Т.08.08.23, що передувала місцю ДТП, відсутні дорожні знаки, що попереджають про зміну дорожньої обстановки, аварійну небезпеку ділянки чи обмежують швидкість тощо.

Після різкого виїзду на частину дороги, вкриту гранітним щебенем, коефіцієнт щеплення автомобіля з дорогою змінився, що призвело до заносу, з яким водій впоратися не змогла.

Присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення адвокат Лишенко С.С. заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників, суддя дійшла наступного висновку:

Присутня при розгляді справи ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнала та вказала на обставини, які виключають її винуватість.

Матеріали провадження, а саме додаток до протоколу схема місця ДТП підтверджує показання ОСОБА_1 щодо відсутності попереджувальних знаків, оскільки їх наявність не вказана у схемі. З матеріалів справи (зокрема аркуші 9-10) чітко видно зміну матеріалу дорожнього покриття, наявність повороту на дорозі, зміну рівня автомобільної дороги. Таким чином наявні додатки до протоколу підтверджують пояснення ОСОБА_1

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи.

Ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобов`язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались, відповідно до положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Згідно з диспозицією ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,адміністративна відповідальність настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна повинно бути спричинено внаслідок порушення Правил дорожнього руху. Відсутність причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та пошкодженням об`єкту виключає адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.2.12.4 Правил Дорожнього руху «Власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху». Відповідно до п.8.1. Правил Дорожнього руху «Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.». Відповідно до п. 8.2-1. «Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби.».

Суттєва зміна дорожньої обстановки, яка не може бути виявлена водієм завчасно, у вигляді зміни дорожнього покриття та рівня автодороги, є небезпечною для водіїв. Відсутність попереджувальних знаків про аварійно-небезпечну ділянку дороги порушує право водія на зручні умови для руху.

За вказаних умов суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 умисного нехтування правилами дорожнього руху.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 10, 124, 245, 247, 251, 266, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката Лишенка С.С. про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - задовольнити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному суді Запорізької області шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Є.В. Стратій