ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/669/19 Справа № 208/2702/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Коваленко В.Д., за участю прокурора Бондар Є.А. та скаржника ОСОБА_1 , секретаря Петльованої О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та заперечення на неї на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , проходить службу у Кам`янському міжрайонному відділі Управління поліції охорони в Дніпропетровській області в якості поліцейського взводу охорони об`єктів Кам`янського MB управління поліції охорони в Дніпропетровській області (на момент складання протоколу), в теперішній час молодший інспектор групи реагування, сержант поліції за контрактом,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 850 грн.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за № 958/29088, несвоєчасно, тобто 06.04.2018 об 11 годині 58 хвилин поза межами терміну подачі декларації до 01.04.2018 року, без поважних на те причин, подав щорічну декларацію за 2017 рік.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з постановою суду не згоден.

Зазначає, що попередньо подавав свою декларацію за 2017 рік 20 березня 2018 року. Дана декларація була успішно збережена. Він був впевнений в тому, що декларацію він оформив та подав належним чином. Однак згодом виявилось, що декларація успішно не збереглась у зв`язку з тим, що виник збій у системі.

Вважає, що вжив всі заходи для своєчасного подання декларації за 2017 рік, як особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вважає, що умислу на ухилення від подачі декларації він не мав.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, та дослідивши відповідні докази, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Диспозицією ч.1ст.172-6 КупАП передбачено несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.9ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, повязане з корупцією, - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст.247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність мотиву, причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст.10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, з аналізу системного зв`язку Преамбули України "Про запобігання корупції", із приписами ч.2 ст.172-6 КУпАП, наявність умислу є обов`язковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у Кам`янському міжрайонному відділі Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, на той час - поліцейським взводу охорони об`єктів Кам`янського MB управління поліції охорони в Дніпропетровській області. Тобто був суб`єктом, на якого розповсюджується ЗУ «Про запобігання корупції», та в силу ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», на нього було покладено обов`язок своєчасно подати на сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію,до 01 квітня наступного року.

Відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» таке повідомлення мало бути подане ОСОБА_1 до 01.04.2018 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що декларацію за 2017 рік він подав 20 березня 2018 року та вона була успішно збережена. Він був впевнений в тому, що декларацію він оформив та подав належним чином. Але декларація успішно не збереглась у зв`язку з тим, що виник збій у системі. Тому він був змушений подати її заново.

ОСОБА_1 пояснив, що з 16.03.2018 року по 31.03.2018 року включно він перебував у сліжбовому відрядженні у с. Більськ Полтавської області. 20.03.2018 року, він прохав у колеги по службі ноутбук, та склав декларацію за 2017 рік, яку зберіг, та вважав, що відправив, не звернувши уваги, на те, що із-за віддаленості вказаного села в системі міг відбутися збій. В даному випадку відправка так і не відбулась і тому лише 06.04.2018 року від свого начальника він дізнався, що його декларація відсутня в базі даних НАЗК. Тому він, в цей же день 06.04.2018 року відправив декларацію в НАЗК.

Вважаю за необхідне зазначити, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не було наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу та не з`ясовано належним чином його обставини, в результаті чого суд прийшов до невірного висновку. Той факт що ОСОБА_1 дійсно з 16.03.2018 по 31.03.2018 року знаходився у службовому відрядженні по охороні газопроводу, підтверджується відповідним витягом з наказу начальника Управління.

З копій відомостей про відправку ОСОБА_1 відомостей до НАЗК ним 20.03.2018 року вбачається, що ним було складено та збережено декларацію за 2017 рік. 06.04.2018 року декларацію було відправлено до НАЗК.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки він не мав умислу на ухилення від подачі вказаної декларації, первісно склав її 20.03.2018 року, вважаючи її відправленою, але із перебоїв зв`язку це не відбулося і він її відправив прибувши з відрядження 06.04.2018 року. Тому провадження у справі про вказане адміністративне правопорушення, відносно нього підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6, 7ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст. ст.7,9,10,11, ч. 2 ст.172-6, ст. ст. 247, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, якою визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (п`ятдесят) гривень - скасувати.

Постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду В.Д. Коваленко