Справа № 548/981/19
П О С Т А Н О В А Провадження №3/548/295/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2019 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Коновод О.В., за участю секретаря судових засідань Вовк М.І., прокурора Крутипороха О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника- адвоката Павелко Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НП України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хорол Полтавської області, українки, гр. України, з вищою освітою, працюючої начальником Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, пільгових статусів немаючої, не депутата, такої, що до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 .

за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 174 від 03.05.2019 року ОСОБА_1 , будучи начальником Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст. 52 вказаного Закону, після отримання 27.06.2017 доходу в розмірі 207 500 грн. у вигляді дарунку в негрошовій, формі в порушення десятиденного строку (не пізніше 23.59.59 06.07.2017), не подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані щодо отримання 27.06.2017 доходу в розмірі 207 500 грн. у вигляді дарунку в негрошовій формі, а саме квартири, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, чим умисно вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що дійсно 27.06.2017 року отримала власність у вигляді дарунку в негрошовій формі квартиру за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому, подаючи щорічну декларацію в 2018 році за 2017 рік, вона вказала дані відомості. Вказувала на те, що не мала ніякого умислу, ні прямого, ні не прямого, - на приховування інформації стосовно отриманого нею майна, так як його задекларувала у наступному році, жодних мотивів, щоб уникнути декларування не мала, вважає, що її вина виражена у формі необережності, тому просила визнати її невинуватою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Павелко Р.С. прохав суд провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП. Він зазначив, що у ОСОБА_1 не було прямого умислу на приховування інформації про придбання нерухомості, так як вона її зазначила у наступній декларації. Вказав, що всі ці обставини свідчать про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 на вчинення діяння пов`язаного з корупцією, що є підставою для визнання її невинуватою.

Прокурор в судовому засіданні прохав визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, посилаючись на наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що доводиться протоколом про адміністративне правопорушення та всіма матеріалами справи.

Суддя, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи прийшов до таких висновків.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , є начальником Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

27.06.2017 року на підставі договору дарування між ОСОБА_2 (с.Шишаки Хорольського району Полтавської області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) з однієї сторони та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) остання отримала власність у вигляді дарунку в негрошовій формі квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно пп. "в" п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посада ОСОБА_1 віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

При цьому, нею не було повідомлено у десятиденний строк з моменту зміни у майновому стані Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, що не заперечується ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд забезпечує своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справу цієї категорії, суд керуєся Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей; правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України, обов`язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб`єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ суд обов`язково має встановити наявність або відсутність умисної форми вини вчиненого діяння, а також наявність чи відсутність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про порушення ОСОБА_1 умисно вимог фінансового контролю.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суддя прийшов до висновку щодо відсутності умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання такого повідомлення та корисної мети таких дій, вина останнього виражена у формі необережності.

У поданій щорічній декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік (Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; оприлюднено на офіційному веб-сайті Національного агентства із запобігання корупції) ОСОБА_1 було зазначено про перебування у її власності нерухомого майна, а саме квартири за адресою : АДРЕСА_2 , придбаного на підставі договору дарування від 27.06.2017 р. .

При цьому, на момент заповнення цієї декларації, перевірка щодо можливого скоєння інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ще не проводилась, а відтак вона не могла знати про таку перевірку, але все ж таки повністю відобразила придбану у власність нерухомість.

Крім того, суддя констатує і ту обставину, що спосіб придбання ОСОБА_1 нерухомості свідчить про те, що нею це вчинено відкрито, у визначеному ЦК України порядку, тобто в такий спосіб, що унеможливлює його приховання від уповноважених органів.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану до 06.07.2017 року включно, мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес. Ні в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано про наявність умислу у ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання відповідного повідомлення, ні прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Тобто надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня подія та суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суддя вважає, що дії ОСОБА_1 не містять ознак дій, пов`язаних з корупцією, і не доведено наявність ні прямого, ні непрямого умислу на вчинення правопорушення, а отже відсутні подія та склад корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Приймаючи рішення суд виходить з того, що одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є забезпечення судами своєчасного,

всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КпАП.

При вирішенні таких справ суди мають також з`ясовувати крім іншого, мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку. З`ясувавши обставини встановлені у протоколі про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення сторін.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та

передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної

чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство

припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи

зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у

законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Наведена правова позиція повністю

кореспондується зі змістом ст. 62 Констинуції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Водночас ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме неподання або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку - нерезидента або про суттєві зміни в майновому стані.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно- правову відповідальність. Під ознаками корупції згідно розділу 1 загальних положень ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визнається використання суб`єктом, на якого поширюється дія закону наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Аналогічне трактування змісту та суті корупційних правопорушень міститься і в рішенні

Конституційного Суду України від 06.10.10 року (справа № 1-27/2010 про корупційне

правопорушення та введення в силу антикорупційних законів). Суд звернув увагу, що у ратіфікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Вказане, на думку суду, свідчить, що не повідомлення або несвоєчасне повідомлення НАЗК в порядку ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» про суттєві зміни в

майновому стані шляхом подачі окремої інформації до НАЗК при відсутності у особи умислу у

вчиненні зазначених дій та вказує на відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Крім того, статтею 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст.172-4 - 172-9.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управління та інше.

Слід зазначити, що згідно Загальних положень "про Департамент захисту економіки Національної поліції України" покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу 1 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон). Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції, та автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру.

Згідно п.1 розділу II Порядку «Відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: 1)щодо своєчасності подання; 2)щодо правильності та повноти заповнення;3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України та його територіальні підрозділи не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. А органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази затвердження та надсилання Національним агентством з питань запобігання корупції до УЗЕ в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, як відсутнє і звернення Управління внутрішньої безпеки до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо отримання відомостей про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції».

З огляду на викладене, на підставі аналізу вищезазначених нормативних актів приходжу до висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 62, 68, 129 Конституції України, ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року, п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, ст.ст. 1, 2, 9, 11, 172-6 ч. 2, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 284, 285, 287 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Коновод О. В.