Провадження № 3/127/3643/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іванченко Я.М., розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області під головуванням судді Іванченка Я.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення №127/14942/19 відносно ОСОБА_1 за ч.1 т. 184 КУпАП.

В судовому засіданні, яке було призначене на 09:15 год. 18.07.2019 року Заступ ОСОБА_2 заявила усний відвід головуючому судді Іванченку Я.М., який мотивований недовірою до судді, в зв`язку з розглядом кримінального провадження, в якому Заступ Н.А. приймала участь в статусі потерпілої. Просила розглянути дану заяву про відвід в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення. Письмово заяву про відвід Заступ Н.А. надати суду відмовилась.

Заслухавши заяву про відвід, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення клопотання про відвід судді, який розглядає справу, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п. п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції: 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Castillo Algar v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності, про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року.

У відповідності до п. 4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року №34 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

У відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Рада суддів України у період між з`їздами суддів України організовує виконання рішень з`їзду суддів України та контроль за їх виконанням, а також вирішує питання про скликання з`їзду суддів України.

Рішення Ради суддів України є обов`язковими для всіх органів суддівського самоврядування.

Вищенаведені дані дають підстави і право керуючись до п.4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року № 34 розглянути заяву про відвід по даній справі, з метою уникнення конфлікту інтересів, оскільки подальший розгляд справи може викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Крім того, суд погоджується з позицією Європейського суду з прав людини щодо фактичного кримінально-правового характеру справ про адміністративні правопорушення, що, зокрема, зазначалося в п. 21 рішенні по справі "Надточій проти України" (Заява N 7460/03) від 15.05.2008 року.

З огляду на вищевикладене, незважаючи на те, що до усної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження вказаних у заяві обставин, з метою усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності і неупередженості судді у даній справі, з метою забезпечення особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення права на справедливий суд вважає, що подана заява підлягає розгляду та за аналогією права кримінального судочинства, а саме ч.1 ст.81 КПК України, її слід передати до канцелярії суду для здійснення автоматизованого авторозподілу для визначенні судді для розгляду заявленого відводу.

На підставі наведеного та керуючись п. 4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року № 34 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», ст. 81 КПК України, ст. ст. 7, 33, 172-6 ч.2, 221, 245, 266, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 передати до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для визначення в порядку, встановленому ч.3 ст. 35 КПК України судді цього ж суду для розгляду усної заяви Заступ Н ОСОБА_3 про відвід судді Іванченку Я.М.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: