30.07.2019
Справа № 720/1521/19
Провадження № 3/720/507/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Новоселиця

Суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Оленчук І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби, відділу прикордонної служби «Мамалига»

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2019 року, о 23:15 год., перебуваючи в наряді, знаходячись на території відділу прикордонної служби «Мамалига» Чернівецького прикордонного загону, який розташований в с. Мамалига Новоселицького району Чернівецької області, інспектор прикордонної служби 1-ї категорії, відділення інспекторів прикордонної служби «Тарасівці» (тип В), відділу прикордонної служби «Мамалига», прапорщик ОСОБА_1 . перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що у зазначені в протоколі дату та час він алкогольні напої не вживав, а отже не перебував в стані сп`яніння. Також пояснив, що він не погоджується з висновком лікаря, оскільки при проведенні його освідчення не було застосовано спеціальні технічні засоби, а висновок був поставлений лише за його зовнішнім оглядом.

Допитаний в судовому засіданні лікар-нарколог Новоселицької ЦРЛ ОСОБА_2 пояснив, що дійсно 05 липня 2019 року, у вечірній час, до Новоселицької районної лікарні для проходження медичного огляду був доставлений ОСОБА_1 , у якого, за результатами проведеного медичного огляду було виявлено ознаки сп`яніння в результаті вживання алкогольних напоїв, про що було складено відповідний висновок. Лікар також вказав, що за відсутності необхідності встановлення ступеня сп`яніння, технічне обладнання для вимірювання його рівня не застосовувався.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення його вина доведена дослідженими матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЗхРУ № 327934, висновком медичного огляду від 05.07.2019 року, довідкою № 198 КУ «Новоселицька центральна районна лікарня» від 05.07.2019 року, усними та письмовими поясненнями, іншими матеріалами адміністративної справи.

Що стосується притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його дії вірно кваліфіковані за даною статтею оскільки правопорушення вчинено в умовах особливого періоду.

Надаючи юридичної кваліфікації встановленим обставинам справи в частині вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, слід виходити з того, що за змістом частини 1 Закону України від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Поняття особливого періоду наведене у частині 1 статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

В частині 4 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжок між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся та скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію».

За вказаних обставин, проходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена в повному обсязі.

При накладенні стягнення, враховую характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, його майновий стан, а також враховую його позитивну характеристику з місця несення служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-20, 221, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: І.В. Оленчук