Справа №581/93/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бутенко Д. В.
Номер провадження 33/816/245/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 581/93/19 за апеляційною скаргою захисника ВАЛЮХА Ю. В. на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.05.2019, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника адвоката Валюха Ю. В.

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ВАЛЮХ Ю. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки працівниками поліції не було складене направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а тому водій не відмовлявся від такого огляду, ознаки алкогольного сп`яніння у нього були внаслідок втоми, права йому роз`яснені не були, він погодився на підписання протоколу внаслідок довгого перебування на морозі, а пройти обслідування на місці зупинки транспортного засобу йому не пропонували. Крім того суд не дав оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 від керування т/з не відсторонявся, вину не визнав, не перевірив пояснення свідка ОСОБА_3 та не узяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, відеозапис є недопустимим доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання та технічний засіб, яким він зроблений.

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.05.2019 на ОСОБА_2 . накладене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Розстрочено виконання постанови і установлено сплачувати штраф рівними щомісячними частинами по 850 грн, а також стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_2 06.02.2019 о 20:00 по вул. Благовіщенській в с. Липова Долина Сумської області керував автомобілем ВАЗ 21213 д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Валюха Ю. В., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 388787 від 06.02.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у присутності двох свідків.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06.02.2019, згідно яких вони були залучені працівниками поліції як свідки для проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння, який в їх присутності відмовився від проходження огляду в лікарні та на пристрій «драгер» (а. с. 3 4);

? відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, згідно яких водій ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 21213 д. н. з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, та в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я (а. с. 5);

? показаннями допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_4 , який підтвердив факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 цієї норми Закону обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно ст. 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам. При цьому, досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення свідків містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, ураховуючи той факт, що свідок ОСОБА_3 , будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у письмових поясненнях обставини, а свідок ОСОБА_5 у суді першої інстанції підтвердив факт відмови ОСОБА_2 від огляду на стан сп`яніння.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апеляційної скарги сторони захисту.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує т/з, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно цієї процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки т/з з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ також наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 внаслідок того, що йому не були роз`яснені права спростовуються його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, де зазначено про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а апеляційна скарга не містить доводів про порушення цих прав чи перешкоди у їх реалізації.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, оскільки, незважаючи, що допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 не зміг згадати від якого саме огляду на стан сп`яніння відмовився ОСОБА_2 , з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що останній в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як в на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я.

Відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу жодним чином не спростовує факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Ці обставини автоматично не створюють ситуацію, за якої протокол є недійсним, а докази у справі недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити та враховувати істотність порушення прав і свобод водія ОСОБА_2 у конкретному випадку, що має важливе значення, так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення процесуальних документів та збирання доказів сторонами провадження у справі про адміністративне правопорушення є підставою для визнання цих документів і доказів недопустимими чи недостовірними.

Не можна прийняти до уваги також і доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) свідки залучаються для фіксації процедури медичного огляду, а не виявлення ознак стану сп`яніння, що чинним законодавством віднесено до компетенції працівників поліції.

Відсутність інформації про відсторонення ОСОБА_2 від керування т/з, жодним чином не спростовує факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і порушення вимог ст. 2.5 ПДР, а відсутність вказівки на технічний засіб, за допомогою якого зроблений відеозапис, також жодним чином на ставить під сумнів достовірність цього відеозапису.

Крім того стороною захисту не висловлено будь-яких сумнівів у правдивості інформації, зафіксованої технічним засобом на відео.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом із дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 суддею суду першої інстанції в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.05.2019 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ВАЛЮХА Ю ОСОБА_7 . на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.