печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Карабань В.М., за участю секретаря Самійлик В.В., прокурора Сотченка М.М., захисника - адвоката Тарасова А.Г., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого головним спеціалістом відділу організації мереж електрозв`язку управління телекомунікацій та зв`язку Департаменту інформатизації МВС України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №20-25/48/18, складеного 04.07.2018 року Головним спеціалістом відділу взаємодії з уповноваженими підрозділами (особами) із запобігання та виявлення корупції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку управління телекомунікацій та зв`язку Департаменту інформатизації МВС, будучи суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, 26.06.2018 несвоєчасно подав без поважних причин щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Тарасов А.Г. просив закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки даний протокол неодноразово повертався на доопрацювання, проте зазначені недоліки не було усунуто та особа, яка склала протокол не мала повноважень на складання протоколу.

Прокурор вважав протокол обґрунтованим та просив встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, подав висновок в порядку ч. 1 ст. 250 КУпАП.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до постанов Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2018, 01.10.2018, матеріали направлялись до Національного агентства з питань запобігання корупції для належного оформлення, усунення недоліків, у зв`язку з відсутністю долучених до протоколу доказів на підтвердження повноважень головного спеціаліста відділу взаємодії з уповноваженими підрозділами (особами) із запобігання та виявлення корупції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2, на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте, як свідчать матеріали справи, змін у протокол про адміністративне правопорушення не вносилось, раніше виявлені судовими рішеннями недоліки усунуті не були.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами, або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи в тому числі і Національного агентства з питань запобігання корупції.

Згідно вимог ст. 13 Закону України від 14.10.2014 року № 1700-VII " Про запобігання корупції" уповноваженими особами Національного агентства є Голова та члени Національного агентства, а також уповноважені Національним агентством посадові особи.

Уповноважені особи Національного агентства мають право, відповідно до розподілу обов`язків складати протоколи про адміністративні правопорушення у справах, що належать до компетенції Національного агентства.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено головним спеціалістом відділу взаємодії з уповноваженими підрозділами (особами) із запобігання та виявлення корупції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2

Відповідно до останнього абзацу Розділу III Посадової інструкції головного спеціаліста відділу взаємодії з уповноваженими підрозділами із запобігання корупції та виявлення корупції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженої в.о. керівника апарату 09.11.2017 року Головний спеціаліст у разі визначення його рішенням Національного агентства уповноваженою особою, користується правами, передбаченими Законом України " Про запобігання корупції" для уповноважених осіб, зокрема, правом складати в межах повноважень Відділу протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Положенням про відділ взаємодії з уповноваженими підрозділами (особами) із запобігання та виявлення корупції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату НАЗК передбачено, що відділ має право складати, в межах своїх повноважень, протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені до компетенції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції апарату НАЗК.

Між тим, жодним Законом до компетенції Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції не віднесено складання будь-яких протоколів про адміністративні правопорушення.

Тому, суд приходить до висновку, про те, що головний спеціаліст ОСОБА_2 не мав повноважень на складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушення, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган/ посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП орган/посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують визнання недопустимими доказів добутими не уповноваженими особами, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відповідне клопотання.

Між тим, згідно ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - "кримінальне обвинувачення" і "суперечки про громадянські права". У справі "Кадубец проти Словаччини" Eur. Court H. R. Kadubec v. Slovakia Judgment of 2 Sertember 1998. Reports, 1998 VI представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальним діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення її вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1,2,4,7,11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 9 Конституції України, ст.17 Закону України " Про міжнародні правові договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання порядку оцінки та визнання неприпустимими доказів, добутих в порушення повноважень посадової особи під час складання протоколу про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, правомірним і доцільним в даному випадку застосування аналогії процесуального закону за правилами, закріпленими в КПК України.

Конституційний Суд України в рішенні по справі № 12-рп/2011 від 20.11.2011 року наголосив, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приймаючи певне рішення, орган влади, а особливо суд, повинен довести, що діє згідно з наведеним приписом.

Тож враховуючи викладені приписи діючого законодавства слід зробити обґрунтований висновок про те, що усі докази вини ОСОБА_1 слід визнати недопустимими з підстав їх здобуття не на підставі, та не в межах повноважень особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 14, 172-6, 247, 252, 266, 280 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено подання прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи подання прокурора.

Апеляційна скарга, подання прокурора подаються до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.М.Карабань