КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1328/2019
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Кругленка М.С. і Філіпенко О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 коп.

Як встановлено постановою судді, 13.09.2018 року близько 08 год. 32 хв. в Київській області, автодорога М01, Київ-Чернігів, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови суду від 29 жовтня 2018 року, в якому посилається на те, що з 30 жовтня 2018 року він потрапив до лікарні та знаходився там на лікуванні в умовах стаціонару в період з 30.10.2018 року по 04.02.2019, що підтверджується відповідною довідкою у зв`язку з чим, він не мав можливості звернутися до суду з апеляційною скаргою протягом строку встановленого ст. 294 КУпАП, а також вказує на те, що оскаржувана постанова від 29 жовтня 2018 року не була проголошена в суді першої інстанції 29 жовтня 2018 року, не вручена йому та не направлена йому поштою, чим суд першої інстанції, на думку апелянта, порушив вимоги ст. 285 КУпАП.

Як зазначив в поданій апеляційній скарзі апелянт, 13 вересня 2018 року близько 09 години ранку він рухався по автомобільній дорозі М01 в напрямку с. Залісся та був зупинений працівниками поліції, які після перевірки документів, спочатку звинуватили його у порушенні п. 11.5 Правил дорожнього руху, а саме тому, що він не зайняв крайню ліву смугу руху при наявній правій, і на його доводи, що дорожнє покриття в правій смузі є аварійно-небезпечним, працівники поліції не звернули на них уваги, а оскільки на той час він дуже поспішав, так як працює технологом переробки м`яса і йому необхідно було їхати до с. Залісся для приймання вантажу, він перестав сперечатися та попросив працівників поліції винести постанову та його відпустити, внаслідок чого ними була винесена постанова, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, проте, після цього працівники поліції знову його затримали та почали візуально оглядати на стан алкогольного сп`яніння, але не виявивши візуальних ознак алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, на що він погодився, після чого, працівниками поліції були зупинені два свідки та в їх присутності він пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння, результат якого показав 0% , після чого, оскільки він сильно поспішав, він поїхав, і після виконання своїх трудових обов`язків об 11 год. 15 хв. того ж дня звернувся до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та пройшов огляд на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, згідно висновку якого ознак сп`яніння у нього не було виявлено, що підтверджується відповідним висновком.

Таким чином, як зазначає апелянт, станом на день винесення судом першої інстанції постанови, в матеріалах справи був наявний доказ, який підтверджує, що 13 вересня 2018 року він не керував автомобілем у стані будь-якого сп`яніння, та встановлює відсутність в його діях події та складу адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, апелянт звертає увагу, що його не було відсторонено від керування, що не було досліджено судом першої інстанції.

Як вказує апелянт, виконання вимог ст. 266 КУпАП це не право інспектора, а обов`язок, і враховуючи те, що його не було відсторонено від керування, це свідчить, про відсутність у інспектора правових підстав вважати, що водій перебуває в стан сп`яніння та складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу апелянт на те, що при винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції допустив грубі порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: постанова про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення була винесена судом першої інстанції за недостатністю доказів його вини, оскільки протокол про адміністративне правопорушення без з`ясування всіх обставин справи не має доказового характеру, оскільки містить суб`єктивні припущення працівника поліції, також матеріали справи містять докази, які прямо вказують на відсутність в його діях події та складу адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та його винність в його вчиненні.

Крім того, апелянт зазначає про те, що всупереч нормам КУпАП суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не зазначив мотиви відхилення висновку, який підтверджує, що він 13 вересня 2018 року не перебував у стані будь-якого сп`яніння.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги вважаю, що цей строк підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на висновок судді про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 13.09.2018 року серії БД № 198869, письмовими поясненнями свідків та відеозаписом з нагрудної камери, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд апеляційної інстанції не може визнати цей висновок законним та обґрунтованим, з огляду на таке.

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно вимог п. 9 цього ж Розділу вказаної Інструкції, поліцейський забезпечує доставку особи до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський, як це передбачено п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно п. 7 розділу ІХ цієї Інструкції, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Між тим, як встановлено за результатами апеляційного перегляду справи щодо ОСОБА_1 , вимоги наведених вище Інструкцій під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, у повному обсязі дотримані не були, що підтверджується не лише поясненнями самого ОСОБА_1 , а й долученими до справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який було переглянуто в судовому засіданні.

Зокрема, як прямо зафіксовано на згаданому вище відеозапису, після відмови від підписання письмових пояснень свідком ОСОБА_4 , які були заповнені особисто поліцейським, останній зупинив інший транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 , який погодився бути свідком за умови, що його не буде притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (не пристебнутий ремінь безпеки та порушення правил рядності руху), що викликає ґрунтовні сумніви в його неупередженості, як свідка у даній справі.

До того ж, пояснення обох свідків, які були додані до протоколу та викладені на заздалегідь надрукованому бланку, були заповнені не самими свідками, а поліцейським, який вказав свідкам, де потрібно поставити лише підписи.

Протокол складався та підписувався свідками без присутності ОСОБА_1 При цьому, в протоколі хоча і зазначені, крім декількох ознак стану алкогольного сп`яніння, одна ознака наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло), проте відсутні посилання на дії водія щодо ухилення від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Більш того, незважаючи на вимоги ч. 1 ст. 266 КУпАП про те, що особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування ТЗ, ОСОБА_1 , який відмовився від проходження відповідного огляду, не було усунуто від керування транспортним засобом.

Наведені обставини, у сукупності з іншими, наявними у справі даними, зокрема висновком № 009538 від 18 вересня 2018 року лікаря-нарколога КМНКЛ «Соціотерапія», до якого ОСОБА_1 звернувся самостійно 13 вересня 2018 року менш ніж через три години після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого в останнього не виявлено ознак сп`яніння, викликають сумніви щодо наявності у поліцейських достатніх правових підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим підлягав огляду на стан такого сп`яніння.

Оцінюючи в сукупності всі перевірені під час апеляційного розгляду докази, в тому числі докази, на підставі яких було постановлене оскаржуване судове рішення, вважаю, що по справі не встановлено належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом дозволили зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного вище правопорушення не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Враховуючи ці та інші обставини, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скарги про те, що суддя виніс оскаржувану постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, без належного з`ясування тих питань, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відповідної оцінки доказів, яка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та вимогах закону.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить не лише із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, в тому числі щодо доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а й положень ст. 62 Конституції про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі щодо нього- закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Лисенко В.В.