Справа № 219/9164/19
Провадження № 3/219/3128/2019
П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 серпня 2019 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце служби та посада: стрілець зенітник військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

09.08.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 складено протокол про військове адміністративне правопорушення № 032 про те, що 05 серпня 2019 року о 21.00 год. солдат ОСОБА_1 не прибув до військової частини НОМЕР_1 в м. Бахмут Донецької області в умовах особливого періоду, та незаконно був відсутній за місцем дислокації підрозділу.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Особу правопорушника встановлено на підставі військового квитка НОМЕР_3 йому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення визнав, але зазначив, що не зміг своєчасно повернутися до місця несення служби, тому що не було квитків на потяг № 142. При першій можливості він взяв квиток на потяг і о 02 год. 56 хв. 06.08.2019 року виїхав до м. Бахмут. Прибув о 19.00 год. Просив врахувати, що їхав майже 16 год.

Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх на відповідність вимогам Кодексу про адміністративні правопорушення України, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про військове адміністративне правопорушення № 032 від 09.08.2019, витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 2163 від 01.10.2018, № 178 від 26.07.2019, та іншими документами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у ст. 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Отже, особливого періоду не припинено. Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). По вказане також вказується у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 127/1684/16-к. (провадження № 51-1371 км 18).

Відповідно до ч.1 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 зі змінами до нього, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 солдата ОСОБА_1 вважається таким, що вибув 26.07.2019 року у відпустку з 26.07.2019 року по 04.08.2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 зі змінами до нього, за бажанням військовослужбовців, крім курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, щорічна основна відпустка може надаватися їм частинами, не більше двох, за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (ч.17 ст.10-1).
Згідно частини 18 цієї ж статті в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Таким чином, військовослужбовцю ОСОБА_1 надано безперервну частину відпустки строком на 10 днів, і в цьому випадку розповсюджується правило, встановлене ч.1 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 зі змінами до нього, щодо встановлення тривалості щорічної основної відпустки для військовослужбовців без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на викладене, матеріали справи не містять доказів наявності події і складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст.172-11 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст. ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, які мають бути встановлені судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, якими підтверджується те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП за конкретних передбачених законом по даній статті обставин, а його вина не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л. В.Шевченко