ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 201/8846/19
пр. № 3/201/3883/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокум. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Мельниченко С.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутої за ч. 4 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачений ч.4 ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 05 липня 2019 року о 00 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Geely FC MR-7180», д/н НОМЕР_1 , під час початку руху не переконався в безпеці маневру, не ввімкнув відповідний показник повороту, що спричинило створення аварійної обстановки для водія «Toyota Prius», а саме він був вимушений різко змінити швидкість, різко гальмувати задля забезпечення особистої безпеки та безпеки інших громадян та запобігти ДТП .

ОСОБА_1 з`явився до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що він все вмикав, крім того зазначив, що протокол було складено тим самим екіпажом, котрий його і зупинив, що на його думку є недопустимим.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП настає лише в разі порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної обстановки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 161829 від 05 липня 2019 року за ч. 4 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 ставиться у провину те, що останній, керуючи автомобілем «Geely FC MR-7180», не переконався в безпеці маневру, не ввімкнув відповідний показник повороту, чим спричинив аварійну обстановку службовому автомобілю патрульної поліції.

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення було складено тим же інспектором роти № 3 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України, під керуванням якого знаходився оперативний транспортний засіб «Toyota Prius», н/з НОМЕР_2 , в момент коли останньому було спричинено аварійну обстановку водієм ОСОБА_1 . Тобто поліцейські, фактично будучи безпосередніми учасниками обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, поєднали в собі два процесуальних статуси, коли склали даний протокол та одночасно був водієм-учасником подій, які були викладені ними в протоколі як уповноваженими посадовими особами на складання протоколу.

Слід вважати такі дії недопустимими, оскільки уповноважена посадова особа повинна бути неупередженою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що забезпечує в свою чергу об`єктивність при прийнятті такою особою рішень процесуального характеру та досягнення завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 245 КУпАП, зокрема своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Інспектор роти № 3 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . повинен був самоусунутись (відвестись) від складання протоколу, оскільки, таким чином останній порушив засаду рівності сторін основоположного принципу права, дотримання якого в свою чергу забезпечує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Це не відповідало гарантіям справедливого суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р. ЄСПЛ нагадав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України повинні бути визнані недопустимими.

В таких умовах ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки зібрані в рамках даної справи докази були добуті недопустимим шляхом, а саме не уповноваженою посадовою особою, а тому ці докази не можуть бути використані та на них не може посилатися суд при винесенні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину посадовою особою патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної обстановки, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , притягнутого за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: С.П. Мельниченко