Справа № 128/1666/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2019 року місто Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює комірником в ТОВ «Аріта»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 301643 від 17.06.2019, 17.06.2019 о 12:09 год в м. Вінниці по вул. Ватутіна, 72 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

В судовому засіданні 28.08.2019 ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав. Суду показав, що 17.06.2019 не перебував в стані наркотичного сп`яніння, оскільки такі речовини взагалі не вживає. Від проходження медичного огляду не відмовлявся, погоджувався проїхати в медичний заклад. Будь-яких свідків при складанні протоколу не було.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання 12.08.2019 та 28.08.2019 для дачі показів по справі не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку за адресами, зазначеними в протоколі.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 за № 1408/27853, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Обов`язковому огляду підлягають водії транспортних засобів - учасники ДТП, унаслідок якої є особи, які отримали тілесні ушкодження. Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Доказом того, що ОСОБА_1 нібито керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння є лише протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 301643 від 17.06.2019 та письмові покази свідків, які на виклики суду повторно не з`явились.

В свою чергу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в спростування своєї вини надала особисті пояснення.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме: вказав, що він від проходження медичного огляду не відмовлявся, що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які додані до протоколу, і які також неодноразово в судове засідання за викликом суду не з`являлися, суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці, даючи тлумачення Конвенції, Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати.

Як висновок суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , що потребувало перевірки пояснень свідків в судовому засіданні, але як і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, суд не може покласти в основу обвинувачення письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не були допитані в судовому засіданні, і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 , і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях останнього відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не знайшов свого підтвердження факт порушення ним вимог ПДР України, а саме: відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

В зв`язку з викладеним вище, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, з цих підстав підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9, 130 ч. 1, 245, 247 п.1, 251, 280, 283, 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

СУДДЯ Ю.Ф.Карпінська