Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1789/19
Провадження № 3/553/657/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.08.2019м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави Новак Ю.Д., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Охтирка, Сумської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 184 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Полтава 24.07.2019 року надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП. Відповідно до протоколу серії ГР №247642 від 10.07.2019 року, 13.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки стосовно виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , спричинивши вплив на психічне і моральне становище неповнолітньої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких повністю заперечувала та не визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та зазначила, що завжди належним чином виконує свої батьківські обов`язки, з усіх сил намагається розвивати своїх дітей, надавати їм якісну освіту, просила суд закрити справу про притягнення її до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Її адвокат Шаповалов О.О. подав до суду письмові заперечення, в яких останній вказав, що недоведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та просив суд закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Справи за вчинення адміністративного правопорушення за своєю сутністю, правовими наслідками у виді застосування занадто суворого (безальтернативного) стягнення є фактично справами кримінального провадження.

Вказані справи, як і будь-які, потребують досить виваженого підходу до питання збирання та оцінки доказів, доведення перед судом їх переконливості з тим щоб невинна особа не була в жодному випадку безпідставно притягнутою до відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з матеріалами справи, а саме протоколу від 10.07.2019 року серії ГР №247642 слідує, що 13 червня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки стосовно виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , спричинивши вплив на психічне і моральне становище неповнолітньої ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП, відповідальність за цим законом настає в разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено яким саме чином ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки, при цьому не зазначено в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо не створення матеріально-побутових умов життя, навчання неповнолітніх дітей, не піклування про духовний і моральний їх розвиток, почуття доброти, поваги до старших, сприяння їх домашньої освіти.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Диспозиція ч.1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Отже, диспозиція даної статті посилається на певне законодавство, яке передбачає виконання обов`язків. Тому, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необхідно встановити які саме обов`язки не були виконані та підтвердити це беззаперечними доказами.

З аналізу змісту ч.1 ст.184 КУпАП вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, згідно з письмових пояснень свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , психолого-педагогічної характеристики учениці Полтавської гімназій №17 Анастасії Олексіївни Могильник, вбачається, що ОСОБА_1 , є доброю матір`ю, яка дбає про своїх дітей та в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки.

З Акту обстеження умов проживання квартири АДРЕСА_2 вбачається, що умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, квартира добре вмебльована, в наявності необхідна побутова техніка, є окрема дитяча кімната з двоповерховим ліжком, місцем для навчання, в наявності дитячі речі, продукти харчування, стосунки та традиції сім`ї дружні, сімейні.

Згідно витягу від 12.03.1999 року з постанови Верховного Суду України Єдиний випадок конфлікту між неповнолітніми дітьми не є підставою для висновку про наявність у діях батьків правопорушення, передбаченого ст. 184 КпАП України.

Відповідно до ст.251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останньої підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.38, 247 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 184 ч.1 КУпАП, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях ознак складу адміністративних правопорушень передбачених ст. 184 ч.1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак