КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1497/2019 Суддя у першій інстанції: ДибаО.В.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 його захисника ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. .

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що при прийнятті постанови та розгляді справи судом були порушенні норми права, не встановлено в дійсності обставини, які мають значення для розгляду справи по суті. Справу розглянуто поверхнево, без надання належної оцінки наявним доказам.

Апелянт зазначає, що при розгляді справи суд залишив поза увагою те, що в даному випадку вказані дії не містять складу зазначеного правопорушення, оскільки відсутня така ознака складу адміністративного правопорушення як наркотичне, або алкогольне сп'яніння, тобто відсутня об'єктивна сторона правопорушення.

Також апелянт зазначає, що його хворобливий стан, що підтверджується належними та допустимими доказами, працівники поліції сприйняли інший стан, та не стали розбиратися у ситуації та чим обумовлений такий стан, а судом не перевірено відповідних обставин, а лише прийняті до уваги надумані звинувачення, не підтвердженні належними доказами, поясненнями свідків.

Крім того апелянт звертає увагу суду, що наявні аналізи, підтверджують, що в крові не збільшена кількість лейкоцитів, як це повинно бути при стані сп'яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення свідка ОСОБА_5, ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Згідно оскаржуваної постанови, 16.01.2019 о 10 год. 15 хв. по вул. Північна, 1 у м. Києві ОСОБА_3 керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. (НОМЕР_1), з ознаками наркотичного сп'яніння: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Водій ОСОБА_3, порушив п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_3 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові впроходженні огляду на стан наркотичного сп'яніння,у встановленому законом порядку у лікаря нарколога.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_3, за ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчятой факт, що останній керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. (НОМЕР_1), відмовився від проходженняогляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відеозаписом з камер поліцейських, з якого убачається, що ОСОБА_3 добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку в лікаря нарколога, в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Крім того як вбачається з дослідженого під час апеляційного розгляду відео з камер поліцейських, ОСОБА_3 було зупинено за порушення правил дорожнього руху, які полягали в тому, що ОСОБА_3 рухався на автомобілі по тротуару, тому до пояснення ОСОБА_3, що він не керував автомобілем, а прийшов до нього, з лікарні щоб забрати речі, апеляційна інстанція ставиться критично, та розцінює їх як спробу уникнути відповідальність.

Також під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника ОСОБА_4 було допитано свідка ОСОБА_5, який підтвердив, що дійсно був свідком даної події та у його присутності ОСОБА_3, відмовився від проходження огляду, про те, пояснення свідка, ніяким чином не спростовують обставин інкримінованого ОСОБА_3 правопорушення, а навпаки підтверджують дані обставини.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наявні у справі докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта, що при прийнятті постанови та розгляді справи судом були порушені норми права, не встановлено в дійсності обставини справи, які мають значення для розгляду справи по суті. Справу розглянуто поверхнево, без надання належної оцінки наявним доказам, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Твердження апелянта, що суд залишив поза увагою те, що в даному випадку вказані дії не містять складу зазначеного правопорушення, оскільки відсутня така ознака складу адміністративного правопорушення як наркотичне, або алкогольне сп'яніння, тобто відсутня об'єктивна сторона правопорушення, то дані твердження спростовуються вище викладенним.

Доводи про те, що ОСОБА_3 був у хворобливому стані, що підтверджується належними та допустимими доказами, однак працівники поліції сприйняли інший стан, та не стали розбиратися у ситуації є голослівними, оскільки такий стан про який зазначає апелянт, не давав йому правових підстав, керувати транспортним засобом та не виконувати вимоги поліцейського.

Стосовного того, що наявні аналізи, підтверджують, що в крові не збільшена кількість лейкоцитів, як це повинно бути при стані сп'яніння, то дана обставина не спростовує, вчиненого правопорушення, оскільки ОСОБА_3 інкриміновано порушення вимог п. 2.5, а не п. 2.9 ПДР України.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не було допитано свідків, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 272 КУпАП, не передбачається обов'язкового допиту свідків в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, -залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич