Справа №201/5719/19
Провадження № 3/201/2521/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., за участі прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Чиніна Д.Ю. та особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - Пацановського С.В., розглянула справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого з 18.05.2018р. 2018р., одруженого, який має повнолітнього сина, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17.05.2019р. надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Адміністративний матеріал згідно протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями було передано в провадження судді Ткаченко Н. В. 20.05.2019р. та призначено вперше до розгляду на 28.05.2019р.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.05.2019р. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника автомобільної служби кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка В. Лазаряна, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав при звільненні декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування перед звільненням, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за наступних обставин.

Відповідно до витягу з наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 23.04.2018р. № 19 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (а.с. № 13). ОСОБА_1 припинив працювати остаточно після наказу начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка В. Лазаряна № 105 від 18.05.2018р. (а.с. № 15).

ОСОБА_1 , займаючи посаду старшого викладача - начальника автомобільної служби кафедри військової підготовки спеціалістів ДНУЗТ з 26.03.2018р., подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування «за 2017р.» (далі по тексту - Декларація) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua, тобто даним фактом підтверджено обізнаність ОСОБА_1 з порядком роботи реєстру та його вміння користуватися ним при заповненні та подачі декларації.

ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, згідно з підпунктом «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, на якого поширюється дія Закону, відповідно до ст. 1 Закону, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https :Wpublic.nazk.gov.ua) встановлено, ОСОБА_1 опублікував декларацію перед звільненням лише 07.05.2019р.

Згідно з поясненням ОСОБА_1 поважні причини несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відсутні.

Згідно офіційної відповіді голови Національного агентства з питань запобігання корупції Корчак Н. М. від 02.03.2017р. № 03-05/4886/17 на запит Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо роботи «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

За висновком особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З`явившись за викликом до суду 28.05.2019р., ОСОБА_1 свою вину визнав, зазначив, що був необізнаний з тим, що е/декларацію слід подавати і при звільненні. Пояснив, що згідно наказу вищого керівництва його звільнено 23.04.2018р., проте він припинив працювати остаточно тільки після наказу № 105 від 18.05.2018р.

Прокурор Чинін Д.Ю. в суді 28.05.2019р. підтвердив обставини, викладені в протоколі щодо ОСОБА_1 , просив визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, накласти на останнього стягнення у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Дослідивши адміністративний матеріал, вислухавши думку прокурора, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП слід закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

За диспозицією ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом в имоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Абзацом першим частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

ВССУ в п. 2 листа від 22.05.2017р. N 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» звернув увагу, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання "щорічно до 1 квітня". Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Національне агентство з питань запобігання корупції встановило термін подання декларації в разі припинення діяльності в підпункті 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016р. N 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016р. за N 959/29089 (в редакції від 14.02.2017р.), зокрема декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Встановлюючи термін подання декларації в разі припинення діяльності, НАЗК розширює зміст абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», виходячи за межі вказаної норми закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Норма закону має бути сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна подія (п. 108 Рішення ЄСПЛ у справі Салов проти України від 06.09.2005р.).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010р. визначено концепцію якості закону, зокрема, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку.

Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність визначеного Законом України «Про запобігання корупції» терміну подання декларації в разі припинення діяльності, принцип законності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 62, 68, ч. 6, 7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, Рішеннями ЄСПЛ у справах Салов проти України від 06.09.2005р., «Щокін проти України» від 14.10.2010р., ст.ст. 7, 9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, ст.ст. 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ткаченко Н.В.