Провадження № 3/761/4932/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Циктіч Віталій Михайлович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, за ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и в :

гр. ОСОБА_1 24.05.2019 приблизно о 09 год. 25 хв. керував автомобілем «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м.Києві по просп. Перемоги, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме - порушення координації рухів, відсутність реакції зіниць на світло. Гр. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.

Вказаними діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що тягне відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

Суддя враховує, що відповідно ст. 268 КУпА справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України», у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у судове засідання гр. ОСОБА_1 викликався шляхом направлення повістки на адресу, зазначену у протоколі за слів ОСОБА_1 , повістки. Водночас, повістка повернулась до суду у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання у поштовому відділенні.

З викладеного витікає, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі гр. ОСОБА_1 у розгляді справи, тому наведені вище обставини дають підстави для висновку про ухилення гр. ОСОБА_1 від розгляду справи.

Суддя, дослідивши матеріали справи - протокол про адміністративне правопорушення від 24.05.2019, серії БД № 106676, який складений уповноваженою особою, пояснення свідків, запис з нагрудної відеокамери АА 00414, підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст.130 КУпАП відмова водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння утворює склад зазначеного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні. Ці дані встановлюються, у тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеозаписом тощо.

Відповідно до запису з нагрудної відеокамери АА 00038 та долучених до протоколу письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час зупинки водія ОСОБА_1 у працівників поліції виникли обґрунтовані підозри щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння. Однак водій на пропозицію інспекторів проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності названих вище свідків.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що вказаними вище діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя при накладенні стягнення відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпеку, яку особа створює під час керування транспортним засобом у стані сп`яніння, обставини вчинення адміністративного правопорушення, ступінь вини правопорушника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 33, 268, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

гр. ОСОБА_1 піддати адміністративному стягненню за ч. 1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 307-308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, а у разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя В.М.Циктіч