Справа № 459/401/19 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 33/811/325/19 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Партики І.В., з участю потерпілої ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2019 р.

встановив:

постановою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2019 р. провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ГП №№ 046299, 046318 від 12.02.2019 р., ОСОБА_2 09.02.2019 р. близько 09:00 год. та 10.02.2019 р. близько 15:00 год., за адресою спільного проживання по АДРЕСА_1, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1, в ході якої виражався в її сторону нецензурною лайкою та кричав, чим чинив на неї психологічний тиск.

Не погоджуючись із даною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що справа розглянута у її відсутності, що порушило її право на захист. Суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про те, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він вчинив над нею та її дочкою ОСОБА_3 психологічне насильство, яке полягало у словесних образах.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2, про розгляд апеляційної скарги у його відсутності, а тому вважаю за можливе проводити такий розгляд без його участі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №№ 046299, 046318 від 12.02.2019 р., ОСОБА_2 ставиться у вину те, що він 09.02.2019 р. близько 09:00 год. та 10.02.2019 р. близько 15:00 год., за адресою спільного проживання по АДРЕСА_1, вчинив сімейну сварку зі своєю дружиною гр. ОСОБА_1, в ході якої виражався в її сторону нецензурною лайкою та кричав, чим чинив на неї психологічний тиск.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані про вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої.

Окрім того, в протоколах про адміністративне правопорушення серії ГП №№ 046299, 046318 від 12.02.2019 р. не зазначено, у чому саме полягало психологічне насильство вчинене ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1, та чи завдана шкода психічному здоров'ю потерпілої.

Разом з цим, ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанції пояснила, що між нею та ОСОБА_2 наявний спір з приводу права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на зазначене вище погоджуюсь із висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров'ю потерпілого.

Таким чином, приходжу до переконання, що суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а відтак постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2019 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Суддя Львівського

апеляційного суду Партика І. В.