Справа № 304/479/19
Провадження № 3/304/180/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого,

за ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2019 року біля 11.10 год ОСОБА_1 по вул. Центральній у с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110280», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість та зіткнувся з транспортним засобом марки «Опель Зафіра», номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив пункти 2.10. «а», 12.1. Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Крім повного визнання ОСОБА_1 своєї вини, така стверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ОБ № 048353 та серії ОБ №059037 від 14 березня 2019 року, схемою місця ДТП від 14 березня 2019 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №159912 та іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суддя враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom, заява № 25) від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine, заява № 39598/03) від 21 жовтня 2011 року Європейським судом з прав людини зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Так, санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, тоді як статті 122-4 КУпАП штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Оскільки санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає більш серйозний вид адміністративного стягнення ніж санкція ст. 124 цього Кодексу, тому суддя вважає, що стягнення обиратиметься в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, що буде достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. ст. 1, 23 КУпАП.

Одночасно суддя також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia, заява №68443/01, рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia, заява №58254/00 рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia, заява №30352/03, п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчинених правопорушень, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Тому, керуючись статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП і на підставі ч. 2 ст. 36 цього Кодексу піддати адміністративному стягненню за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. судового збору.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Чепурнов В. О.