П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Ковальової О.О. на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника Ковальової О.О.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 31 липня 2019 року о 01 год. 50 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda» модель «Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці В`ячеслава Чорновола, біля будинку № 2 в місті Києві, з наявними ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

В спільній апеляційній скарзі апелянти просять скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року, провадження щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянти зазначають, що постанова суду є незаконною та такою, що ухвалена із порушенням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції не було надано оцінки доводам захисника ОСОБА_1 . про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того у спільній апеляційній скарзі вказано, що наявні в матеріалах справи докази суперечать один одному. Так, апелянти зазначають, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, а стояв поруч з ним, в той час як в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Апелянти звертають увагу суду на те, що пояснення свідків є ідентичними та викладені на бланках, що свідчить про те, що вони не читали що підписували. Також пояснення свідків не містять інформації про те, яким чином свідками встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

В апеляційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції складене 31 липня 2019 року о 02 годині 10 хвилин в якому зазначено, що особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив поліцейський роти №2 батальйону № 2 полку № 1 УПП в м. Києві ДПП рядовий Луценко В.Н. Разом з тим, у матеріалах справи відсутня інформація щодо результатів такого огляду та чи був взагалі проведений такий огляд.

Крім того апелянти вказують, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який наявний в матеріалах справи не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Також в доводах апеляційної скарги зазначено, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Ковальової О.О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В апеляційній скарзі апелянти зазначають, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а стояв поруч з ним, в той же час апелянти стверджують, що працівники поліції безпідставно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Вказані доводи суперечать один одному та не відповідають дійсності.

Так, в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №557931 від 31.07.2019, де зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відомості про оскарження та скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні, відтак дана постанова спростовує доводи апелянтів як щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, так і щодо безпідставності зупинки.

Крім того наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 257163 від 31.07.2019, також містить відомості щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом «SkodaFabia», номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 , зауважень щодо змісту протоколу у ньому не зазначено.

Вказані в протоколі обставини підтверджуються також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Разом з тим апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо ідентичності пояснень свідків та того, що свідками в поясненнях не вказано інформації про те, як ними встановлювався факт керування ОСОБА_1 автомобілем та перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

Так, свідки у своїх поясненнях зазначили відомості щодо відмови у їх присутності водія від проходження огляду на стан зокрема наркотичного сп`яніння та від підпису матеріалів. Той факт, що матеріали справи були підписані ОСОБА_1 не спростовує того, що останній у їх присутності відмовився від проходження огляду. Крім того пояснення свідків є ідентичними оскільки вони надають пояснення лише щодо однієї обставини, а саме відмови водія від проходження огляду, зазначення інших обставин таких як чи перебував водій у стані наркотичного сп`яніння та чи керував він транспортним засобом не можуть бути ними надані, оскільки свідки запрошуються в момент коли автомобіль уже зупинений та водій відмовляється від проходження огляду.

Крім того, судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 інспектор поліції в присутності двох свідків пропонував пройти медичний огляд, однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

В апеляційній скарзі апелянти також зазначають про невідповідність інформації викладеної в направленні на огляд із фактичними обставинами справи, оскільки в ньому міститься запис про доставлення особи на огляд у заклад охорони здоров`я. Так апеляційний суд звертає увагу, що вказане направлення судом першої інстанції вірно не взяте до уваги, відтак наявність такого направлення не спростовує того факту, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Отже відмова водія від проходження відповідно до п.2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Ковальової О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун