Справа № 523/9847/19
Номер провадження 3/523/4244/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Аліна С.С., при секретарі Вовкович І.В., за участю прокурора Гончарової А.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Департамену ЗЕНП України Управління ЗЕ в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого в Суворовському РВ ГУ ДСНС України в м.Одесі, проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.172-6 КУпАП України,-

В с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 519 від 24.06.2019 року складеного Департаментом ЗЕНП України Управління ЗЕ в Одеській області, ОСОБА_2 Сергій Миколаєвич, працюючий начальником Суворовськомго РВ ГУ ДСНС України в м.Одесі, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.2 ст. 52 даного Закону, пункту 1 Рішеня НАЗК від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», несвоєчасно повідомив про суттєві зміни у його майновому стані, які виникли у зв`язку із придбанням рухомого майна - набуття права власності на автомобіль марки TOYOTA CAMRU 2012 року випуску (VIN КОД 4 НОМЕР_1 ), вартістю 118 217 грн.45 коп., в період часу митного оформлення,а саме 27.04.2018 року.

Що підтверджується формою митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа МД -2 №UA 500650000/ НОМЕР_2 015330, а державну реєстрацію зазначеного автомобіля, на підставі митної декларації та згідно до сертифікату відповідності конструкції транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 02.08.2018 року, зазначений автомобіль зареєстрував 04.08.2018 року в Регіональному сервісному центрі в Одеській області, підпорядкованому Міністерству внутрішніх справ України, після чого було присвоєно та видано на зазначений автомобіль державний № НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 15.08.2018 року подав письмове повідомлення в виді письмової декларації про суттєві зміни його майнового характеру, чим порушив десятиденний строк подачі декларації, та вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що не визнає вину у скоєнні правопорушення. Державну реєстрацію зазначеного автомобіля він здійснив 4.08.2018 року. Так як до цього часу він ремонтував автомобіль, після чого на технічно справний автомобіль 02.08.2018 року, він отримав сертифікат відповідності конструкції транспортного засобу НОМЕР_3 , і тільки після отримання належного документа, у нього виникла можливість провести державну реєстрацію зазначеного автомобіля в поліції та отримати державні номери на автомобіль, і уже після належної державної реєстрації автомобіля у нього виникла можливість користуватися, володіти та розпоряджатися зазначеним автомобілем. Після державної реєстрації він подав належно оформлену державну декларацію про свій майновий стан. Намірів у нього на порушення чиннного законодавства України не було. Просить суд закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Захисник просить суд провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, вислухавши думку прокурора, пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Згідно із вимогами ст. ст. 245, 252 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП містить два альтернативні склади: неповідомлення (бездіяльність) або несвоєчасне повідомлення (дія) про суттєві зміни у майновому стані.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією,на підставі митної декларації виданої йому на бланку єдиного адміністративного документа МД -2 №UA 500650000/ НОМЕР_2 015330 та на підставі сертифікату відповідності конструкції транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого йому 02.08.2018 року,в період часу 04.08.2018 року в Регіональному сервісному центрі в Одеській області підпорядкованому Міністерству внутрішніх справ України провів державну реєстрацію автомобіля марки TOYOTA CAMRU 2012 року випуску (VIN КОД 4 НОМЕР_1 ), вартістю 118 217 грн.45 коп. Після чого автомобілю було присвоєно державний реєстраційний № НОМЕР_4 , який 04.08.2018 року отримав ОСОБА_1 .

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є права особи на річ(майно),яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до норми статті 317 ЦК України, яка передбачає зміст права власності, згідно ч. 1 вказаної статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також нормою статті 334 ЦК України, а саме ч.4 ст.334 ЦК Укракїни, на яку посилається працівник поліції в зазначеному протоколі, передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державні реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої державної реєстрації, яка фактично відбулася згідно наданих суду документів 04.08.2018 року.

Враховуючи викладене, як вважає суд, у ОСОБА_1 , після виконання процедури державної реєстрації зазначеного автомобіля, яка відбулася 04.08.2018 року, крім права на володіння автомобілем, також виникло право на користування автомобілем та виникло право на розпорядження зазначеним автомобілем. Також у ОСОБА_1 після державної реєстрації автомобіля виникло право на відчуження зазначеного автомобіля, як у власника автомобіля, оскільки без виконання такої державної процедури як державна реєстрація автомобіля не виникає право на користування та розпорядження автомобілем.

На підставі викладеного, як вважає суд, тільки з моменту виконання процедури державної державної реєстрації автомобіля, у ОСОБА_1 виникло право власності на автомобіль TOYOTA CAMRU 2012 року випуску (VIN КОД 4 НОМЕР_1 ), вартістю 118 217 грн.45 коп.

Тому, тільки з періоду, після 04.08.2018 року, у ОСОБА_1 , як у суб`єкта відповідальності за правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно пп. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», виникли обов`язки, повідомити НАЗК про суттєві зміни у його майновому стані, у зв`язку із придбанням рухомого майна - набуття права власності на автомобіль.

ОСОБА_1 15.08.2018 року В 9 годин подав письмове повідомлення в виді письмової декларації про суттєві зміни його майнового характеру.

Оскільки, в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він несвоєчасно повідомив про суттєві зміни у майновому стані, які виникли після розмитнення ним вказаного автомобіля 27.04.2018 року, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду адміністративного матеріалу в суді та не відповідає фактичним обставинам адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, який зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП містить два альтернативні склади: неповідомлення (бездіяльність) або несвоєчасне повідомлення (дія) про суттєві зміни у майновому стані.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що ОСОБА_1 мав умисел на несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, які виникли у нього після державної реєстрації зазначеного автомобіля, тому як вважає суд, в його діях відсутня така обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу правопорушення, як вина, передбаченого ч.2ст.172-6 КУпАП, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ч.1 ст.9 КпАП України невід`ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об`єктивну сторону правопорушення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суду не надано жодного доказу на підтвердження зазначеного, оскільки за відомість вчинення порушення, в розумінні ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, повинна бути зумовлена будь-якими твердженнями чи обставинами, які в своїй сукупності доводять дії особи щодо вимог неповідомлення (бездіяльність) або несвоєчасне повідомлення (дія) про суттєві зміни у майновому стані.

У справі «КарелінпротиРосії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Крім іншого, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У своїх рішеннях «Ірландія протии СполученогоКоролівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов протии України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також положення ст.62 Конституції України про тлумачення сумнівів на користь особи, яка притягується до відповідальності, судя вважає що, провадження в справі підлягає закриттю, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Крім вище викладеного, чинним законодавством України передбачено, що всі дії щодо збирання доказів у даній справі проведені не уповноваженим органом, оскільки згідно правових позицій вказаних Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 р. у справі 814/886/17, здійснення контролю та перевірки осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених субєктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,9, ч.2 ст.172-6, ст.247 252,254,256,279 КпАП України, суд

П о с т а н о в и в :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Суворовський районний суду м. Одеси, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Аліна С.С.