КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/420/2019 Суддя 1 інстанції - Валігура Д.М.
Категорія: ст. 124 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 352 гривень 40 копійок.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 02.11.2018 року о 18 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Заболотного, 23-а, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час перестоювання не надав перевагу в русі автомобілю «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2, що рухався в попутньому напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.10.3 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду від 28 листопада 2018 року скасувати, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставини вчиненного адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, а висновок про доведеність його вини у порушенні п.10.3 Правил дорожнього руху України є необгрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не встановив механізм ДТП, що мало суттєве значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_2 вказує на те, що всхемі ДТП не зафіксовано, що автомобіль «Шевроле» здійснював маневр перестроювання, взагалі не зафіксовано напрямок руху автомобіля «Шевроле», в своїх письмових поясненнях, що відібрані одразу на місці ДТП, він (ОСОБА_2.) зауважив, що його автомобіль «Шевроле», знаходячись в колоні автомобілів, очікував руху попереднього транспортного засобу, при цьому швидкість була 0 км/год, тобто автомобіль стоявна місці у момент коли автомобіль «Вольво» здійснив на нього наїзд. Розташування транспортних засобів учасників ДТП на схемі від 02.11.2018 свідчить про те, що саме автомобіль «Вольво» здійснив зіткнення проїхавши вздовж лівої частини автомобіля апелянта - «Шевроле». Оскільки автомобіль «Шевроле» розташований прямо відносно проїзної частини та смуг руху (заміри на схемі 4,20 та 4,15 м від колес), положення колес також прямо. Адже, при здійсненні будь-якого маневру, в тому числі перестроювання, як зазначають поліцейські та суд, автомобіль «Шевроле» (його колеса) стояв би у іншому положенні тобто у напрямку руху (маневру). Показання на місці ДТП також засвідчують, що апелянт мав намір рухатись прямо.

Крім цього апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль «Шевроле» здійснював (або мав такий намір) перестроювання у смугу руху автомобіля «Вольво».

Апелянт вказує на те, що з пошкоджень, зафіксованих схемою місця ДТП, видно, що вм'ятини відсутні. При цьому, наявні подряпини і пошкодження лакофарбового покриття обох автомобілів, з чого, на думку апелянта, можна зробити висновок, що маневру перестроювання не було. Напрямок подряпин на автомобілі «Шевроле» (зверху - вниз, з права наліво) та вивернуте назовні, ліве дзеркало також вказує на те, що рухався саме автомобіль «Вольво», прочісуючи ліву сторону автомобіля апелянта «Шевроле».

На думку ОСОБА_2, в даній ДТП мало місце недотримання бокового інтервалу учасниками ДТП, однак цього протоколом про адміністративне правопорушення відносно нього не встановлено.

Апелянт вказує на те, що суд в оскаржуваному рішенні не дослідив схему місця ДТП, не навів жодного доказу та яким чином цей доказ доводить вину апелянта. Зокрема, не навів його пояснень, наданих в судовому засіданні 28.11.2018 року при розгляді справи.

Крім цього ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи та винесення постанови, судом не було дотримано вимог ст. 268 КпАП України, а саме: не було допитано в якості свідків його ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які під час ДТП знаходилися в автомобілі «Шевроле» і були безпосередніми очевидцями події, незважаючи на те, що вони прибули до суду в день розгляду, та на заявлене клопотання про їх допит, який суд визнав недоцільним, що призвело до неповноти судового розгляду, і як наслідок до невірного рішення суду.

Також апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначені свідки, які були на місці ДТП і цей довід судом першої інстанції був проігнорований також.

ОСОБА_2 стверджує, що в оскаржуваному рішенні суд застосував найсуворіший вид стягнення за статтею 124 КУпАП, чим порушив норми матеріального права, а саме не в повній мірі врахував особу правопорушника, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

Крім цього апелянт вказує на те, що судом першої інстанції також не виконано вимоги ст. 280 КУпАП щодо встановлення під час розгляду справи всіх необхідних обставин, зокрема тих, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, оскільки вказуючи, що враховує дані про особу правопорушника, при цьому не вказує які самі дані, яким чином вони впливають на таку суворість призначеного стягнення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 подав клопотання, в якому просив розглядати його апеляційну скаргу лише в частині накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу частково, та повідомив, що не заперечує своєї вини у скоєнні ДТП, щиро розкаявся та просив не позбавляти його права керування, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується. За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог.

Вирішуючи питання правильності визначеного судом першої інстанції виду стягнення, за доводами апелянта, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при накладенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції враховано характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та ступінь його вини, проте, зі змісту постанови районного суду не вбачається обґрунтування необхідності застосування тієї міри адміністративного стягнення, яка застосована судом і не наведено мотивів обрання судом саме такої міри та виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Згідно з ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Статтею 24 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставини, які пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Щире розкаяння винного має бути добровільним, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести адміністративну відповідальність.

З показань ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що оцінивши свої дії, які призвели до ДТП, ОСОБА_2 дійшов висновку про винуватість у скоєному, щиро розкаявся.

Визнання вини та щире розкаяння ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції визнає як обставину, що пом'якшує адміністративне стягнення.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України не потягло за собою тяжких наслідків, до адміністративної відповідальності він притягується вперше.

Обставин, передбачених ст. 35 КУпАП, такими, що обтяжують відповідальність, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись вимогами ст.ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу, змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення та пом'якшити ОСОБА_2 адміністративне стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Пом'якшити застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців - на штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кепкал Л.І.