Справа №461/4288/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживає: АДРЕСА_1 ,

за статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №318582, 10.04.2019 року о 10 годині 40 хвилин, по вул. Людкевича, 1 у м. Львові, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chevrole Camaro д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись заднім ходом не переконався в безпечності маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Volkswagen Amarok д.н.з. НОМЕР_2 , чим транспортним засобам завдано технічних ушкоджень, та порушив вимоги п.п. 2.3б, 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №318853, 10.04.2019 року о 10 годині 40 хвилин, по вул. Людкевича, 1 у м. Львові, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chevrole Camaro д.н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди та не повідомив орган чи підрозділ поліції про ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 факти правопорушень заперечив. Просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказав, що він дійсно перебував у вказаному у протоколі місці в зазначений час. Разом з тим, заперечує той факт, що він здійснив наїзд(зіткнення) з іншим транспортним засобом. Також вказав, що після виклику в органи Національної поліції оглянув свій транспортний засіб та не встановив на ньому жодних пошкоджень, про що повідомив поліцейського який складав протокол.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.10.9 Правил дорожнього руху, пд час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписучизаписів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях громадянина ОСОБА_1 відсутній склад вказаних вище адміністративних правопорушень, оскільки, при розгляді даної справи суд не вбачає в діянні ОСОБА_1 об`єктичної сторони складу правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та як протокол та додані до нього матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно є причетним до ДТП та саме автомобіль під його керівництвом .

Суд приходить до переконання, що в даній справі відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений обґрунтований висновок про те, що в даному випадку ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3б, 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху, адже в ході розгляду справи не встановлено жодного свідка, який вказав би на наявність обставин, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих правопорушень. Так, долучені до протоколу пояснення вказують, що вони відібрані в осіб, які не були безпосередніми свідками ДТП, а вони лише вказують, що дізналися про причетність до події автомобіля Chevrole Camaro д.н.з. НОМЕР_1 від інших осіб. Разом з тим, орган, який склав протокол не встановив цих осіб, не отримав в них пояснення та не здобув жодного прямого доказу причетності до даної події ОСОБА_1 Інспектор поліції, який складав протоколи, викликався судом для дачі пояснень з приводу обставин справи, в судове засідання не з`явився та не підтвердив обставин, викладених у протоколах.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діяннях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Даний висновок Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, у рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, суд враховуючи, положення ст. 251 КУпАП, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький