ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/259/19 Справа № 175/4850/18 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з оскаржуваною постановою, 16 листопада 2018 року о 10:55 годині, водій ОСОБА_2 в порушення вимог п. 12.1 ПДР на автодорозі М-04 Знамянка-Луганськ-Ізварино в районі в'їзду автодороги М-29, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, перевищив безпечну швидкість та втратив контроль над керуванням, виїхав на полосу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем Ніссан х-трайл державний номер НОМЕР_2. В результаті ДТП автомобілі отримали механічних пошкоджень, а водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, тобто водій ОСОБА_2 скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. Зазначає, що йому не було роз'ясненні його права та обов'язки як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також, вважає, що судом першої інстанції при винесенні постанови, належним чином не надано оцінку тому факту, що йому перешкодив рух пішохід, і те, що він при ДТП діяв в умовах аварійної обстановки та в умовах крайньої необхідності аби уникнути наїзд на пішохода, що підпадає під вимоги ст.17 КУпАП та виключає відповідальність.

Заслухавши ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши законність та обґрунтованість постанови, суд дійшов такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ 190381 від 30 листопада 2018 року; протоколом огляду місця ДТП, схемою місця ДТП, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В сукупності ці докази підтверджують факт порушення ОСОБА_2 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 та спричинило пошкодження транспортних засобів, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідженими доказами вони повністю спростовуються.

Так, п.12.1 ПДР України визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується учасниками справи, небезпека для потерпілого ОСОБА_3 виникла саме внаслідок невідповідності дій ОСОБА_2 положенням ПДР України, що й призвело до ДТП та пошкодженню транспортних засобів.

Доводи ОСОБА_2 про виникнення перешкоди у виді пішохода, наїзд на якого він намагався попередити, внаслідок чого і сталась ДТП, суд не приймає до уваги, оскільки ця обставина свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшла. Як видно з первинно наданих ОСОБА_2 пояснень, його автомобіль занесло та він не міг впоратись з його керуванням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, що визначено п. 12.3 ПДР України.

З огляду на те, що водій ОСОБА_2 не виконав вимоги п. 12.1 ПДР України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для сумнівів в об'єктивності висновків суду першої інстанції щодо наявності його вини у вчиненні правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно відсутності причинного зв'язку між його діями та наслідками є безпідставними.

Накладаючи стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції визначив його в межах санкції ст. 124 КУпАП, врахувавши при цьому характер та наслідки вчиненого правопорушення, особу правопорушника.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко