Справа № 156/113/19 Провадження №33/802/264/19 Головуючий у 1 інстанції:Нєвєров І. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю секретаря Павловій Н.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого оператором котельні Жашковичівської ЗОШ, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В дохід держави з ОСОБА_1 стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 07 лютого 2019 року об 19 год. в селі Жашковичі Іваничівського району Волинської області, керував автомобілем марки «Форд Скорпіо», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову судді необґрунтованою та незаконною. Зазначає про те, що судом порушено його право на юридичну допомогу, що позбавило його можливості належним чином захищати свої права в суді через недостатню обізнаність в галузі права. Вказує також про те, що в медичному закладі освідування не проводилось у зв`язку з його відмовою від проходження. А відмовився він через те, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, а саме - на місці так званої зупинки транспортного засобу йому ніхто не пропонував пройти відповідний тест на алкоголь. В медичному закладі лікар з незрозумілих йому причин склав висновок про алкогольне сп`яніння. При цьому, суд першої інстанції даних обставин взагалі не з`ясовував. Посилаючись на дані обставини просить оскаржувану постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнає, вказуючи, що в час та дату, який вказаний у протоколі, складеному відносно нього, він автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не керував.

Проте такі його доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Його вина доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №111721 від 07.02.2019 року, від підпису якого та отримання його копії, ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено в ньому підписами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.02.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Від підпису цього висновку ОСОБА_1 також відмовився.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, вказаних у протоколі, підтверджується поясненнями працівника поліції ОСОБА_4 , який допитувався судом першої інстанції в якості свідка. Він пояснював те, що коли вони з іншими працівниками поліції рухались службовим автомобілем в с.Жашковичі Іваничівського району, то побачили, як посередині дороги їм назустріч рухався транспортний засіб. Коли в службовому автомобілі було увімкнено проблискові маячки, то цей транспортний засіб, який постійно перебував в полі їх зору, з проїжджої частини дороги заїхав у двір домогосподарства. З автомобіля вийшов саме ОСОБА_1 Інших осіб ані в автомобілі, ані поряд з ним, не було. Посвідчення водія та документів на транспортний засіб ОСОБА_1 при собі не мав. Від нього було чути запах алкоголю. Під час цієї події з будинку цього домогосподарства вийшла жінка, яка повідомила, що водій тут не проживає і їй його особа невідома.

Крім того, свідки - працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були разом з вищевказаним свідком, окрім іншого, підтвердили той факт, що за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 , і в нього з ротової порожнини було чути запах алкоголю. Окрім ОСОБА_1 в транспортному засобі інших осіб не було.

Пояснення даних свідків є послідовними та повністю узгоджуються між собою та іншими матеріалами справи, а тому підстав ставити їх під сумнів у суду немає.

Факт вживання алкогольних напоїв 07 лютого 2019 року не заперечується і самим ОСОБА_1

При цьому, пояснення ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував судом до уваги не беруться, оскільки вони є суперечливими, нечіткими та взаємовиключними, що свідчить про надання їх з метою уникнення адміністративної відповідальності. Будь-яких доказів таких тверджень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здобуто не було.

Пояснення свідка ОСОБА_7 також не заслуговують на увагу суду, оскільки не мають доказового значення для мети встановлення оспорюваних фактичних обставин правопорушення.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, тобто - керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за обставин викладених у протоколі серії ОБ №111721 від 07.02.2019 року, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в медичному закладі його освідування на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння лікарем не проводилось на увагу суду не заслуговує, оскільки є повністю спростованим досліджений судом висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.02.2019 року. Факт проведення такого огляду підтвердила і свідок ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Не є також правовою підставою для скасування судового рішення в даному випадку той факт, що працівники поліції не пропонували йому на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд на предмет вживання алкогольних напоїв, оскільки він визнав, що 07.02.2019 року вживав алкогольні напої на святкуванні дня народження свого товариша.

Крім того, не знайшло свого логічного підтвердження посилання ОСОБА_1 , як на підставу для скасування судового рішення про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист у зв`язку з ненаданням можливості скористатись правовою допомогою адвоката. Так, як вбачається з матеріалів справи судом було двічі задоволено клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з наданням йому можливості скористатись правовою допомогою фахівця в галузі права - адвоката.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

Водночас, апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук