Деражнянський районний суд Хмельницької області
_____________________________________________________________________________
30 березня 2019 року Справа № 673/268/19 Провадження № 3/673/207/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Деражнянського районного суду Хмельницької області Ягодіна Т.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в с. Шпичинці Деражнянського району Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 , капітана, обіймаючого посаду заступника командира військової частини з матеріально-технічного забезпечення,

за ч.1 ст. 130, ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

09.02.2019 року о 20 год. 10 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-21099», держзнак НОМЕР_2 , по вулиці Володимира Соломчука в м. Деражня Хмельницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9.а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення №30 від 18.03.2019 року, капітан ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем військової служби за контрактом, о 08 год. 30 хв. 13.03.2019 року не з`явився на ранкове шикування у військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та в подальшому протягом дня не прибув у вказану військову частину, де він проходить війську службу, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, місце і час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою від 26.03.2019 року про отримання повістки ОСОБА_2 для передачі її ОСОБА_1 , яка є сестрою останнього.

При цьому, судом враховується, що матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП надійшли до суду 12.02.2019 року, а за ч.4 ст. 172-11 КУпАП 20.03.2019 року, проте їх розгляд неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про розгляд справи за допомогою СМС-повідомлення на вказаний ОСОБА_1 абонентський номер телефону, а також за допомогою поштового відправлення на адресу ОСОБА_1 , зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак в судові засідання ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, причин неявки до суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності не надав.

Разом із цим, суд враховує положення ст. 277 КУпАП, згідно з якою справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП, розглядаються протягом доби.

Судом також приймається до уваги, що в силу вимог ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 та ст. 172-11 КУпАП, не є обов`язковою.

Крім того, судом у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховуються положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

При цьому, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (пункти 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 не заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд такої за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріли справи, повно та об`єктивно оцінивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних та безпосередньо досліджених судом доказів по справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №054774 від 09.02.2019 року;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №10 від 09.02.2019 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 зафіксовано стан сп`яніння із результатом 2,82 проміле;

- відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, який був безпосередньо досліджений судом та на якому зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, дослідивши в сукупності вищезазначені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Разом із цим, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, за обставин, наведених у протоколі про військове адміністративне правопорушення №30, складеному офіцером режимної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_3 18.03.2019 року, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а описані у протоколі обставини правопорушення слід кваліфікувати за ч.3 ст. 172-11 КУпАП.

Так, диспозицією частини третьої статті 172-11 КУпАП передбачено відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, а частиною четвертою цієї статті за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Як вбачається зі змісту протоколу, складеного щодо ОСОБА_1 , останній в період часу з 08 год. 30 хв. 13.03.2019 року по 17 год. 30 хв. 13.03.2019 року, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де він проходить військову службу за контрактом, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

Вирішуючи правильність такої кваліфікації дій ОСОБА_1 , судом враховується, що визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11статті 1 Закону України «Про оборону України», яким передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Мобілізація в Україні оголошувалась Указами Президента України від 17.03.2014 №303/2014, від 06.05.2014 №454/2014, від 21.07.2014 №607/2014 від 14.01.2015 №15/2015, а отже, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 1 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 20 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 6 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що правопорушення було вчинене ОСОБА_1 13.03.2019 року, тобто станом на день вчинення правопорушення особливий період в країні не діяв.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака «вчинене в умовах особливого періоду», що передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.

При цьому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП, оскільки вона підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема, протоколом про військове адміністративне правопорушення №30 від 18.03.2019 року, рапортом заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 13.03.2019 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та самого ОСОБА_1 , який не заперечив факт самовільного залишення ним військової служби 13.03.2019 року.

Такі дії ОСОБА_1 судом кваліфікуються за ч.3 ст. 172-11 КУпАП, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за контрактом.

При обранні стягнення судом враховується характер правопорушень, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи наведе, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ч.3 ст. 172-11 КУпАП, суд вважає вірним накласти на ОСОБА_1 стягнення в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 36, 40-1, 130 ч.1, 172-11 ч.3, 279, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя Деражнянського районного суду Хмельницької області Т. В. Ягодіна