Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/1420/19
ПОСТАНОВА

04.04.2019 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Матвєєва Юлія Олександрівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВК 376403, виданий 03.05.2007 року Жовтневим РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, яка мешкає в АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 156 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія ГП № 238513 від 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 21 лютого 2019 року о 13 годині, знаходячись у кафе «Казка» за адресою м. Маріуполь, вул. Курчатова, 43/1, здійснювала торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог ст. 15 ЗУ України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», згідно з якою роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідальність за роздрібну або оптову, включаючи імпорт або експорт, торгівлю спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібну торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору передбачена ч. 1 ст. 156 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт здійснення нею роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин співробітником поліції надано письмові пояснення свідка ОСОБА_2, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення та є головою Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, та вказав, що 21 лютого 2019 року до нього звернувся місцевий мешканець Кальміуського району м. Маріуполя та повідомив про те, що у кафе «Казка» за адресою м. Маріуполь, вул. Курчатова, 43/1 здійснюється продаж спиртних напоїв без наявності відповідної ліцензії. Після виклику служби 102 він навідався до вказаного кафе, де продавець ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована у вказаному закладі, однак, здійснює реалізацію товару. За його присутності було здійснено вилучення алкогольних напоїв.

Також до матеріалів справи надані протокол огляду від 21.02.2019 року з фототаблицею до нього.

У протоколі про адміністративне правопорушення, що складений відносно ОСОБА_1, окрім свідка ОСОБА_2 зазначений свідок ОСОБА_3, у присутності якого також проводився огляд місця події, однак, його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1, 21 лютого 2019 року вона проходила стажування у кафе «Казка» за адресою м. Маріуполь, вул. Курчатова, 43/1, до неї прийшли працівники поліції та голова Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, які запропонували предявити ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями. Однак, ОСОБА_1 надати цей документ не змогла, адже він був відсутнім. У звязку із чим відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, з досліджених матеріалів справи, які повинні були б підтвердити, перш за все, факт здійснення ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії, чітко та достеменно не вбачається, що саме вона здійснювала таку діяльність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя приходить до висновку, що єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення є письмові пояснення свідка ОСОБА_2, надані працівникам поліції.

У справі «Хорнкастл та інші проти Обєднаного королівства» (Заява № 4184/10) зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною основою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючі фактори, які дозволяють оцінити надійність показань.

Таким чином, суд виходить з того, що будь-які очевидці, котрі могли б підтвердити факт здійснення ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії, відсутні.

З врахуванням ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якими обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази здійснення ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії, що виключає склад і подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП України через відсутність в її діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу і події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП закрити, внаслідок відсутності складу і події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Ю. О. Матвєєва