Номер провадження: 3/161/3920/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 25 жовтня 2019 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працює, станом на день складання протоколу працював у ЖКП №3 м. Луцька,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2019 року на адресу суду надійшли вказані матеріали.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2019 року серії ОБ №189954 ОСОБА_1 03 вересня 2019 року о 02 год. 29 хв. у м. Луцьку по вул. Винниченка, 39, керував транспортним засобом ГАЗ 2140, НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.2.9 «а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 не визнав себе винним у вчиненому правопорушенні та пояснив, що у той день дійсно вживав алкогольні напої у зв`язку з тим, що перебував у пригніченому стані через смерть брата. Однак автомобілем ГАЗ 2140, який належить ЖКП №3 у той день не керував, оскільки останній виїзд автомобіля на заявку був о 21 год. 02 вересня 2019 року, а йому кваліфікується керування о 02 год. 29 хв. 03 вересня 2019 року, коли він не керував автомобілем.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 та допитавши свідка ОСОБА_2 , поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суддя дійшов наступних висновків.

На переконання судді факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведений належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні переконливі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Зокрема, з оглянутого відеозапису події слідує, що на ньому не зафіксований факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а лише зафіксоване спілкування поліцейських та проведення огляду на стан сп`яніння. При цьому при спілкуванні з поліцією Яворський ОСОБА_5 категорично заперечував факт керування автомобілем, а повідомив поліцейським, що лише відпочивав у ньому.

Свідок огляду диспетчер ЖКП №3 ОСОБА_2 під час допиту повідомила судді, що останній раз автомобіль ГАЗ 2140, НОМЕР_1 , виїжджав на заявку близько 21 год. 02 вересня 2019 року і в той час водій ОСОБА_1 був тверезим. На момент складення матеріалів поліцейськими (близько 02 год. 03 вересня 2019 року) водій транспортним засобом не керував. ОСОБА_6 ночі до ОСОБА_1 із зауваженнями причепився невідомий їй чоловік із собакою, який, представившись громадським активістом, викликав поліцейських на місце події.

Інший свідок, ОСОБА_7 - працівник ЖКП №3, пояснив, що у той день разом з ОСОБА_1 заступили на зміну і ввечері та уночі автомобілем ніхто не керував.

Крім того, допитані в якості свідків поліцейські УПП у Волинській області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомили судді, що вони не були безпосередніми свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а до них надійшов виклик з лінії «102». Прибувши на місце події вони підійшли до ОСОБА_1 , який перебував у кабіні автомобіля та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який останній і пройшов на місці події.

Частиною третьою статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За усталеної практикою Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративні правопорушення, в яких санкція статті передбачає накладення стягнення у вигляді арешту чи позбавлення права на керування транспортним засобом (до яких відносяться і ст.ст.124, 122-4 КУпАП) прирівнюється до кримінального обвинувачення, а отже суд повинен застосовувати у даному випадку всі гарантії, які передбачені для захисту особи від кримінального переслідування, в тому числі приписи ч.3 ст.62 Конституції України.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Малофєєва проти Росії», у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, суддя дійшов висновку, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі слід закрити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк