АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/221/19 Справа № 793/476/18 Головуючий по 1 інстанції Фролов О. Л.
Категорія:ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Іваненко І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Суддя Апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В., за участю прокурора Гречаника Р. І.; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює консультантом суду (з судової статистики) Уманського міськрайонного суду Черкаської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП; визнано правопорушення малозначним, на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито,

в с т а н о в и в :

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року ОСОБА_3 визнана винною за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме у тому, що вона перебуваючи з 06.10.2004 року по даний час на посаді консультанта Уманського міськрайонного суду Черкаської області та будучи, відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 04.04.2018 року подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого осамоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 23.01.2019 року та закрити провадження в справі, у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_3 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови суду вона отримала лише 02.02.2019 року.

По суті апеляційних вимог зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтовано, ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що протокол № ГР 306287 від 23.10.2018 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, який ліг в основу оскаржуваного рішення суду, був складений неправомірно за відсутності для того законних і фактичних підстав і не міг бути доказом у справі, а розгляд справи відбувся упереджено і без належного дослідження як самого протоколу від 23.10.2018 і обставин, доказів, на які в ньому є посилання, так і наданих нею пояснень і письмових доказів.

Зазначає, що вона дійсно подала декларацію після 01.04.2018, тобто із порушенням визначеного Законом України «Про запобігання корупції» строку, внаслідок необережності, оскільки не підготувалася до подання декларації завчасно та подала НАЗК заявку на зміну адреси електронної поштової скриньки із домену mail.ru (використання в Україні заборонене) на домен gmail.com, за невеликий проміжок часу до дня закінчення строку подання декларацій. Без діючої адреси електронної пошти вона не мала можливості змінити свій електронний цифровий підпис (строк дії попереднього скінчився у лютому 2018 року) та зайти в свій особистий кабінет на порталі НАЗК і подати декларацію.

Апелянт вказує, що здійснювала активні спроби заповнити і подати декларацію 28.03.2018 та упродовж наступних днів включно до 04.04.2018, коли їй нарешті вдалося це зробити. Звертає увагу, що в період 28.03.2018-04.04.2018 вона не мала можливості подати декларацію, оскільки для входу в особистий кабінет на порталі НАЗК потрібно було змінити адресу електронної пошти і змінити неактивний ЕЦП на новий. На підтвердження зазначених обставин вона надала суду копії своєї переписки із службою підтримки НАЗК за період з 09:40 год. 28.03.2018 по 06.04.2018 як через засоби електронної пошти, так і через «Мессенджер» на сторінці НАЗК у соцмережі «Фейсбук». Таким чином, вона вживала усіх залежних від неї заходів для того, щоб вчасно заповнити і подати декларацію та не мала жодного умислу на те, аби подати декларацію з порушенням установленого законом строку.

Вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції проігнорував її пояснення про наявність поважної причини пропуску строку подання декларації і докази на їх підтвердження та не надав їм належної правової оцінки.

Зазначає, що у Постанові від 23.01.2019 суд посилається як на докази, які він дослідив і які, начебто, підтверджують її вину, виключно на протокол № ГР 306287 від 23.10.2018 про вчинення адміністративного правопорушення та на лист в.о.генерального директора ОСОБА_4 від 27.04.2018 за № 07-530 «Про надання інформації», в якому повідомляється про періоди тимчасового обмеження доступу до Єдиного державного реєстру декларацій осіб. Будь-яких інших поіменованих доказів суд не наводить. Посилання суду на «інші матеріали справи в їх сукупності» є проявом неналежного виконання судом свого обов'язку мотивувати прийняте рішення і надавати дослідженим доказам правову оцінку з точки зору їх належності і допустимості та значення для встановлення обставин у справі, а тому вважає, що судом був здійснений формальний підхід до розгляду справи, а у справі відсутні докази, на які суд міг би послатися як на доказ наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, не звернув увагу на те, що передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративне правопорушення може бути вчинене виключно умисно, а необережність (на яку є посилання в протоколі) виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вважає, що суд відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду та безпідставно визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3, підтримавши апеляційну скаргу, з мотивів в ній зазначених, просила її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції й закрити провадження в справі.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, не вбачаючи підстав для її задоволення.

Заслухавши пояснення апелянта, думку прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя вважає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що оскаржувану постанову суду ОСОБА_3 отримала лише 02.02.2019 року, вважаю справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги вважаю наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя апеляційного суду вбачає, що суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку та обґрунтовано притягнув ОСОБА_3 до передбаченої законом відповідальності.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу № ГР 306287 про вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією від 23.10.2018 р., складеного оперуповноваженим Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, лейтенантом поліції Потапенком Є. П., ОСОБА_3, будучи особою, на яку відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється його дія, являючись відповідно до ч. 1 ст. 45 даного Закону суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, без поважних причин, несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні суд першої інстанції визнав факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, наведених в протоколі, доведеним.

З суб'єктивної сторони це адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Як передбачено в ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Таким чином, указане правопорушення може бути вчинене не лише з прямим, але й з непрямим, умислом.

Доводи обвинуваченої про те, що її дії носили необережний характер, суддя апеляційного суду оцінює критично, оскільки за змістом необережної форми вини особа має або ж, усвідомлюючи суспільну шкідливість свого діяння і його наслідків, самовпевнено розраховувати на їх відвернення, або ж має не усвідомлювати такої суспільної шкідливості, хоча могла і повинна була це усвідомлювати. Ця форма вини не відповідає характеру вчинених обвинуваченою дій, які описані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на посаді консультанта Уманського міськрайонного суду Черкаської області з 06.10.2004 року по теперішній час, будучи відповідно до підпункту «в» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 № 1700-УІІ, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 04.04.2018 року подала указану вище декларацію, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 5 розділу II роз'яснення Національного агентства з питань запобігання корупції порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, щорічна декларація подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом па 31 грудня звітного року.

Проте, ОСОБА_3, фактично подала декларацію за 2017 рік лише 04 квітня 2018 року, хоча граничним терміном подачі щорічної декларації визначено законом 1 квітня 2018 року, стверджуючи, що не змогла подати електронну декларацію, у зв'язку із тим, що для входу в особистий кабінет на порталі НАЗК потрібно було змінити адресу електронної пошти і змінити неактивний ЕЦП на новий.

Ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 мала достатньо часу для вирішення проблеми зміни адреси електронної пошти для подальшого входу до особистого кабінету на порталі НАЗК для вчасної подачі декларації, адже попередня електронна адреса , яку обвинувачена використовувала при доступі до Єдиного державного реєстру декларацій, була заборонена щодо використання ще з 15.05.2017 року Президентом України відповідно до рішення РНБО «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», які передбачають блокування доменів «mail.ru», «Яндекс», соцмереж «ВКонтакте» та «Однокласники».

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження через відсутність події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як просить апелянт, відсутні.

Крім цього, суддя бере до уваги, що факт визнання особи винною у вчиненні правопорушення не може коректно співвідноситися з аспектами звільнення особи від відповідальності за його вчинення. Однак, враховуючи, що виправлення цієї неточності може бути здійснене лише шляхом погіршення становища обвинуваченої, про що немає апеляційних вимог, суддя вбачає неможливим це зробити.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Іваненко