Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/235/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Кадигроб С. М.
Категорія - 41 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року. м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, має на утриманні доньку, 2017 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який є фізична особа-підприємець

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає суму 8500 (вісім тисяч п`ятсот гривень) 00 коп.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.05.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він як фізична особа-підприємець вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.41 КУпАП, яке полягає у фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Так, 04 березня 2019 року у продуктовому кіоску по АДРЕСА_2 встановлено, що роботу продавця продовольчих товарів виконувала ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин, з 01 березня 2019 року, трудовий договір з нею не укладений, відповідно примірника трудового договору не має. Встановлено, що ОСОБА_2 , яка перебуває на обліку у Центрі зайнятості, як особа, що шукає роботу, проходила стажування у ФОП ОСОБА_1 з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року, згідно договору між Центром зайнятості та ФОП ОСОБА_1 , який планує укласти з нею трудовий договір.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 діє на підставі витягу з ЄДРЮО та ФОП з 01 липня 1997 року, який використовує найману працю, для здійснення підприємницької діяльності, набуває організаційно-розпорядчих повноважень, стосовно найманих працівників.

11.03.2019 року ФОП ОСОБА_1 надав трудовий договір з ОСОБА_2 від 04.03.2019 року та повідомлення ДФС, подане 07.03.2019 року.

За інформацією, наданою ДФС, 07.03.2019 року ФОП ОСОБА_1 подав повідомлення про прийом ОСОБА_2 з датою початку роботи 11.03.2019 року.

Потім 07.03.2019 року скасував вище зазначене повідомлення і подав повідомлення про її прийом з 04.03.2019 року з датою початку роботи 04.03.2019 року.

Отже, ФОП ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.21,24 КЗпПУ щодо укладення трудового договору відносно 1 працівника: ОСОБА_2 , яка була допущена до роботи продавцем продовольчих товарів ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору та повідомлення ДФС.

Тому суд прийшов до висновку про те, що використання неоформленої праці ОСОБА_2 мало місце щонайменше 04 березня 2019 року з 11 години 50 хвилин до 13 години 15 хвилин., коли була проведена перевірка інспектором праці, згідно акту інспекційного відвідування юридичної (фізичної) особи, яка використовує найману працю КР1073/332/АВ від 11.03.2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі.

Зазначає, що на дату направлення управлінням держпраці у Кіровоградській області матеріалів перевірки, а саме протоколу про адміністративне правопорушення № КР1073/332/АВ/П/ПТ від 20.03.2019 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, реєстрацію його як фізичної особи-підприємця припинено 22.03.2019 року, про що внесено відповідний запис до ЄДР ЮО ФОП та ГФ, вважає постанову про накладення адміністративного стягнення помилковою.

Вказує, що суд при розгляді справи зайняв упереджену позицію, оскільки не взяв до уваги той факт, що трудовий договір з ОСОБА_2 був фактично укладений з 04.03.2019 року, але про укладення цього договору не було повідомлено орган ДФС у встановленому порядку. Вказує, що за неподання повідомлення до ДФС застосовуються санкції як за інші порушення законодавства про працю, згідно абз. 8 ч.2 ст. 265 КЗпП України. Тобто неподання (несвоєчасне подання) повідомлення про прийняття працівника на роботу у відповідності до Постанови КМ України від 17.06.2015 року №413 не тягне за собою відповідальності, визначеної абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП, не є підставою для притягнення його, як громадянина України до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки в судовому засіданні участі не приймав, особисто копію постанови від 03.05.2019 року отримав лише 22.05.2019 року після повернення до м. Світловодська з відпочинку.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 не був присутніми під час винесення постанови по справі в суді першої інстанції, тому десятиденний строк на оскарження постанови, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід рахувати з моменту отримання її копії, тобто з 15.05.2019 року. Суд вважає за необхідне прийняти подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір з працівником укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.3 ст. 24 КЗпП).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Частина 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), посадові особи підприємств, установ і організацій, фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, притягуються до адмінвідповідальності.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КпАП України, що підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення КР1073/332/АВ/П/ПТ від 20 березня 2019 року (а.с.1-3); витягом з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю КР1073/332/АВ від 11 березня 2019 року (а.с.4-10); копією заяви та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 04 березня 2019 року (а.с.11); повідомлення про прийняття працівника на роботу та квитанціями (13-18).

Згідно зі ст. 251 КУпАП суду надані об`єктивні та інші безперечні докази провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, що дозволяє суду, визнати останнього винним.

Адміністративним правопорушенням, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 41 КУпАП, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору. Склад цього правопорушення є формальним. Його об`єктом є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері. Його об`єктивна сторона виражається у формі порушення вимог КЗпП України, а суб`єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується як умисною так і необережною формою вини. Суб`єктом цього правопорушення є посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Так, згідно інформації, наданої ДФС, ФОП ОСОБА_1 07.03.2019 року подав повідомлення про прийом ОСОБА_2 з датою початку роботи 11.03.2019 року, однак потім 07.03.2019 року скасував вище зазначене повідомлення і подав повідомлення про її прийом з 04.03.2019 року з датою початку роботи 04.03.2019 року.

Проте, в ході інспекційного відвідування інспектором праці 04.03.2019 року встановлено, що роботу продавця продовольчих товарів виконувала ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин, оскільки, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, допустив до роботи ОСОБА_2 , яка здійснювала реалізацію продовольчих товарів з 04.03.2019 року, без оформлення трудового договору (контракту) у письмовій формі, без видання наказу або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Отже, вищезазначене свідчить про те, що використання неоформленої праці ОСОБА_2 мало місце щонайменше з 04.03.2019 року з 11 год.50 хв.

Таким чином, апеляційний суд дослідивши всі вищезазначені докази по справі, вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 КУпАП.

Покликання скаржника на те, що повідомлення територіального органу ДФС України у Кіровоградській області про прийняття на роботу вищевказаного працівника відбулось до початку проведення перевірки, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КпАП України, апеляційний суд вважає таким, що не має значення для кваліфікації його дій, оскільки ч. 3 ст. 41 КпАП України, передбачає відповідальність лише за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що було встановлено під час проведення перевірки.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є помилковою, оскільки на дату направлення управлінням держпраці у Кіровоградській області матеріалів перевірки, а саме протоколу про адміністративне правопорушення до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, реєстрацію його як фізичної особи-підприємця 22.03.2019 року, вже припинено, є необґрунтованими, оскільки згідно наказу з ЄДРЮО та ФОП, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення 20.03.2019 року, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому апеляційний суд вважає, що він повинен нести адміністративну відповідальність за виявлені порушення, в порядку ч.3 ст.41 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У суду апеляційної інстанції відсутні дані, які не досліджувалися районним судом та які можна було б прийняти на підтвердження доводів скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.05.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.05. 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко