ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/222/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Зябкіна Вадима Володимировича розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15 жовтня 2018 року о 11:35 год. по пр-т. Ювілейному, 63, в м. Харкові, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Mitsubishi L200» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 04.12.2018 року скасувати, а провадження щодо нього закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що працівники поліції здійснювали психологічний тиск на нього, він наполягав на проходженні огляду на стан алкогольного сп'яніння в медичній установі, однак вони відмовили йому та склали протокол про адміністративне правопорушення.

Наголосив, що повідомляв співробітників поліції, що він перебуває на обліку з тяжкою хворобою та протягом однієї години самостійно проходив відповідний огляд у відповідному закладі, та надав до суду відповідний документ, який не був прийнятий до уваги.

Крім того указав, що співробітники патрульної поліції в порушення вимог п.10 розділу І Інструкції не складали акт огляду на стан алкогольного сп'яніння та відповідно не надали йому другий примірник акту.

Заслухавши пояснення апелянта та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вирішує справу в межах заявлених вимог та їх обгрунтувань, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що посилання апелянта спростовуються змістом оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, згідно якого вбачається, що ОСОБА_2 був зупинений працівниками та під час розмови працівники поліції зазначили, що встановили у водія ознаки алкогольного сп'яніння, і запропонували пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу Драгер, або в закладі охорони здоров'я, від чого останній відмовився в присутності двох свідків. Після чого ОСОБА_2 було роз'яснено, що відносно нього буде складно протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але ОСОБА_2 не висловив згоду пройти огляд.

Викладені обставини спростовують доводи апеляційної скарги, та свідчать, що дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта, що працівниками поліції не було складено акт огляду, оскільки він складається у разі згоди водія пройти відповідний огляд, та його проходження.

Наявна в матеріалах справи Виписка із медичної карти амбулаторного хворого №213 про відсутність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп'яніння, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки відсутність у водія стану алкогольного сп'яніння не позбавляє його обов'язку на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності працівника поліції. Ці вимоги водій ОСОБА_2 не виконав.

Апеляційний суд критично розцінює твердження апелянта про те, що з боку працівників поліції до нього було застосовано психологічний тиск, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо цього.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 231533 від 15.10.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 змістом долученого до справи відеозапису.

Цим доказам суд першої інстанції дав повну та належну оцінку, та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року у відношенні ОСОБА_2- без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик