КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/5185/19Головуючий у І інстанції: Хардіна О.П.
Провадження № 33/824/1572/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Сирка Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Сирко Д.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_2 всупереч вимогам закону не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані після продажу автомобіля. За доводами апелянта, ці грошові кошти не є доходом, оскільки майновий стан ОСОБА_2 внаслідок цього не збільшився, а грошові кошти є лише еквівалентом вартості відчуженого автомобіля.

Як вважає апелянт, матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_2 умислу на вчинення цього правопорушення.

Також суд не врахував і те, що до продажу автомобіль перебував у спільній сумісній власності у декларанта і його дружини ОСОБА_3, а тому за укладеною угодою йому могла належати лише половина коштів, розмір якої не перевищує суми, яка підлягала декларуванню.

Неправильними є і зазначені в протоколі дані про продаж автомобіля за 134000 грн., оскільки ОСОБА_2 за укладеною угодою фактично отримав від покупця ОСОБА_4 лише 80000 грн. у зв'язку з істотними недоліками двигуна, що підтверджується копією відповідної розписки. Незважаючи на це, в суді першої інстанції свідка ОСОБА_4 не було допитано, чим допущено неповноту судового розгляду.

За таких обставин вважає, що ОСОБА_2 не мав обов'язку подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Крім цього зазначає, що на момент ухвалення рішення закінчились строки притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки протокол щодо ОСОБА_2 було складено 29.01.2019 року.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали подану ним апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді заступника начальника управління начальника відділу охорони водних біоресурсів Управління державного екологічного нагляду (контролю) у м. Києві та Київській області, будучи державним службовцем, суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, відповідно до п.п.«в» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», всупереч вимогам ч.2 ст.52 цього Закону, не подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані в десятиденний строк після отримання доходу (24.01.2018) від продажу автомобіля «Fiat Doblo» 2008 року випуску за 134 400 грн. відповідно до договору купівлі-продажу від 13.01.2018, укладеному в територіальному сервісному центрі № 8043 в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Свій висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, суддя обґрунтував наявними в матеріалах справи доказами, наведеними в оскаржуваній постанові.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог Закону України «Про запобігання корупції», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 13.01.2018 здійснив продаж автомобіля «Fiat Doblo» ОСОБА_4 за 134000 грн., про що того ж дня уклали відповідний договір у сервісному центрі МВС № 8043.

На спростування цих обставин ОСОБА_2 зазначає, що від покупця ОСОБА_4 він отримав лише 80000 грн., оскільки автомобілю був необхідний капітальний ремонт у зв'язку з виявленими після укладення договору недоліками, що підтверджується розпискою, оригінал якої знаходиться у покупця. Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, копія цієї розписки не є достатнім доказом, який би беззаперечно спростовував дані зареєстрованого у сервісному центрі офіційного договору купівлі-продажу.

Крім цього, для з'ясування і перевірки обставин, на які посилається ОСОБА_2, судом першої інстанції вживалися заходи для виклику свідка ОСОБА_4, проте він до суду не з'явився.

Необґрунтованими також є твердження апелянта про відсутність у нього обов'язку здійснити повідомлення про суттєву зміну майнового стану у зв'язку з тим, що до продажу автомобіль перебував у спільній сумісній власності з його дружиною, а відтак йому належить лише половина від отриманих коштів. Згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужено автомобіль без виділення окремої частки в ньому, оскільки він належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Таким чином, отримані від продажу автомобіля грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають декларуванню без вказування часток.

Що стосується тверджень апелянта про те, що грошові кошти, отримані від відчуження автомобіля, не є доходом ОСОБА_2, є лише еквівалентним вартості відчуженого автомобіля, то вони також є необґрунтованими, оскільки згідно з роз'ясненнями НАЗК від 05.10.2016 року доходи включають, зокрема, і виплати згідно з цивільно-правовими правочинами. Отже, незважаючи на те, що розмір отриманих коштів є еквівалентним вартості відчуженого автомобіля, отримана за угодою сума підлягає декларуванню в установленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення правопорушення, оскільки позиція самого апелянта полягає в тому, що він не зобов'язаний повідомляти про зміну майнового стану в даному випадку, а тому свідомо цього не зробив.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_2, будучи суб'єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», повідомленим про необхідність здійснення декларування та наслідки фінансового контролю, не подав повідомлення про суттєві зміни майнового стану, чим вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією.

Відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається зі змісту протоколу, обставини вчинення правопорушення були встановлені уповноваженим органом після проведення перевірки - 29.01.2019, а тому адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_2. в межах строку, визначеного законом.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а наведені у рішенні суду висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Сирка Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз