Справа № 525/226/19
Провадження №3/525/187/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2019 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області матеріали, які надійшли з Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого у філії «Великобагачанський райавтодор»

ідентифікаційний номер суду не відомий,

на протязі року до адміністративної

відповідальності не притягувався

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

До Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла адміністративна справа відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серія БР №062171 від 08.02.2019 року, складеного поліцейським СРПП №4 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області вбачається, що 08.02.2019 року близько 23 год. 16 хв. в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Шевченка, 46 водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на стан спяніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, чим попустив порушення п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Дії громадянина ОСОБА_1 уповноваженим інспектором поліції кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судових засіданнях особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не визнав у повному обсязі і суду пояснив, що цього вечора він дійсно їхав на автомобілі ИЖ по вулиці Шевченка в селищі Велика Багачка і був зупинений працівниками поліції, однак спиртного він не вживав, пиво він пив днем раніше, однак працівники поліції йому не повірили, сказали написати відповідне пояснення і запросили двох понятих, на яких він дихав в присутності працівників поліції. Вказав, що в той день 08.02.2019 року він спиртного не вживав. У своїх письмових поясненнях працівникам поліції він вказав, що свою вину не визнає, однак вони склали на нього відповідний протокол.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, показання свідка-поліцейського СРПП №4 Великобагачанського ВП ОСОБА_4, показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної адміністративної справи на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серія БР №062171 від 08.02.2019 року, що складений відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 2019 року поліцейським СРПП №4 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Посадовою особою поліцейським СРПП №4 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 (ініціатором процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності в розумінні ст.254 КУпАП) у протоколі серія БР №062171 від 08.02.2019 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що 08.02.2019 року близько 23 год. 16 хв. в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Шевченка, 46 ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння та від проходження огляду на стан спяніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, чим попустив порушення п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП; дії громадянина ОСОБА_1 уповноваженим інспектором поліції кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Як зазначив суд апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення №367/7821/17, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, а й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного спяніння. Також, пункт 2.9а ПДР України прямо та категорично забороняє керування транспортними засобами в стані, зокрема, алкогольного спяніння.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2 цієї Інструкції, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного спяніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови (п.2 цієї Інструкції). Отже, виходячи з викладеного, саме відповідний поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції, зокрема, і при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу, мав підстави вважати, що особа (водій) за певними вказаними в п.3 Інструкції ознаками перебуває у стані спяніння.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан спяніння проводиться як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоровя. Тобто, аналіз положень п.6 Інструкції містить можливість альтернативності огляду водія на стан спяніння і не визначає імперативність чи послідовність такого огляду, як наприклад, положення п.8 Інструкції, що лише у випадку ДТП регламентує обовязковість проведення огляду на стан спяніння лише у закладі охорони здоровя.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого спяніння.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він своєї вини у вчиненому адміністративному правопорушенні за обставин, що вказані у протоколі, не визнав (а.с.2).

Допитані в судових засіданнях свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували про те, що вони у вечірній час 08.02.2019 року були запрошені працівниками поліції для складання протоколу відносно ОСОБА_1, при цьому, на прохання останніх ОСОБА_1 дихав на них (тобто на свідків), однак запаху спиртного вони від нього не чули (при цьому, свідок ОСОБА_3 вказав, що він взагалі спиртне не вживає), запаху «перегару» від нього вони також не чули; при цьому дані свідки суду не вказали, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляд на стан спяніння на місці зупинення чи в медичному закладі. Тобто, вищевказані свідки в судовому засіданні не підтвердили доводи протоколу про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан спяніння та те, що в їх присутності останньому було запропоновано це зробити.

Допитаний в судовому засіданні інспектор поліції ОСОБА_6 підтвердив обставини, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив також, що в нього на даний час не зберігся відеозапис даної події, оскільки запис був переписаний на диск, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення і копії запису від собі не залишив.

Детальний аналіз вищевказаних показань учасників події свідчить про те, що учасники цієї події (08.02.2019 року) дають вкрай різні та суперечливі показання щодо обставин, які складають обєктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та які поставлені у провину особі, щодо якої працівником поліції 08.02.2019 року було ініційовано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

До матеріалів справи уповноваженим інспектором поліції додано диск з відеозаписом (такий напис мається за конверті, в якому знаходиться диск) (а.с.6) і суд в судовому засіданні 12.03.2019 року намагався переглянути наявний на даному диску відеозапис, однак судом було встановлено, що файли, які на ньому знаходиться, не відкриваються для перегляду, про що судом було складено відповідний акт (а.с.14), відповідно, суд не зміг переглянути відеозапис, який би мав бути на даному диску щодо події, яка є предметом розгляду даної адміністративної справи. В подальшому, з метою зясування причин не відкриття та необхідності перегляду відеозапису, судом 12.03.2019 року було направлено запит до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про надання суду відповідного відеозапису для його перегляду в судовому засіданні (а.с.18). Проте, з листа начальника Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 27.03.2019 року вбачається, що надати суду відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського по справі відносно ОСОБА_1 не має можливості, оскільки такий запис не зберігся (а.с.24).

Відповідно, судом встановлено з огляду на положення ст.251 КУпАП, що ні у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ні у посадової особи, яка ініціювала процедуру притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП по обставинах, що вказані в адміністративному протоколі від 08.02.2019 року не має будь-яких доказів, які могли б бути оцінені судом за принципом «поза розумним сумнівом», зокрема, фото, звуко чи відеодокази (звукозапис, відеозапис, фотознімки тощо). Всі учасники, що були допитані судом, посилалися виключно на усні пояснення, які різняться між собою щодо обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.02.2019 року (тобто у конкретному акті обвинувачення).

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, у Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Суд при оцінці наявних у справі доказів (в своїй основі це письмові пояснення осіб та показання, які надали потерпіла та свідки в судовому засіданні) враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та висновків, з огляду на імперативні положення ч.2 ст.61 та ч.3 ст.62 Конституції України, норми ст.ст.245,251,278,280 КУпАП, об'єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене (за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.02.2019 року - як акті обвинувачення у вчиненні правопорушення) особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 правопорушення, в матеріалах справи відсутні і особою, яка ініціювала його процедуру притягнення до адміністративної відповідальності не доведені.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та сукупності наданих сторонами доказів, виходячи з приписів статті 254 КУпАП та те, що про те, що початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається у формі складення щодо особи відповідного протоколу повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході судового розгляду справи в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності (яка повинна бути справедливою з точки зору Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року), а також оцінивши докази з позиції імперативних норм ст.ст.61,62 Конституції України та положень ст.ст.245,251,252 КУпАП, суд приходить до висновку, що в даний час не доведено належними доказами, які оцінюються судом з урахуванням принципу «поза розумним сумнівом» наявність в діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП виключно за обставин, що буквально викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія БР №062171 від 08.02.2019 року (який по суті є актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення) і можливість здобуття таких доказів на даний час вичерпана.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозвязку, суд змушений дійти до висновку, що розпочате адміністративне провадження відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП належить закрити в звязку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.61, ч.3 ст.62 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.1 ст.247, ст.ст.7,251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі №525/226/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Великобагачанського

районного суду ОСОБА_8