АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/347/19 Справа № 707/318/19 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2019 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Соломка І. А. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №707/318/19 відносно ОСОБА_3, що надійшли з Черкаського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2019 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 384,20 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 08.02.2019 о 13 годині 35 хвилин у с.Мошни Черкаського району Черкаської області, по вул. Дробиша, керував транспортним засобом «Мотоблок», без номерного знаку, в стані алкогольного сп»яніння, що підтверджено висновком медичного огляду №98 від 08.02.2019, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом не враховано вимоги п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», та не враховано те, що засіб, яким він керував, не відноситься до транспортних засобів в розумінні п.1.10 ПДР України.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання на 08.00 годину 09.04.2019 до апеляційного суду Черкаської області не зявився, хоча 04.04.2019 отримав судову повістку, і відповідно був належним чином повідомлений про місце, день та час слухання справи, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на те, що апелянт ОСОБА_3 був належним чином, та в строки, передбачені ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повідомлений про місце, день та час слухання справи, тому апеляційний розгляд вирішено проводити без нього.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли з Черкаського районного суду Черкаської області і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_3 - ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 066863 від 08.02.2019, відповідно до якого ОСОБА_3 08.02.2019 о 13 годині 35 хвилин у с.Мошни Черкаського району Черкаської області, по вул. Дробиша, керував транспортним засобом «Мотоблок», без номерного знаку, з ознаками алкогольного спяніння, а саме : різким запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням обличчя, не стійкою ходою, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України (а.с. 1);

- даними висновку №98 КЗ «ЧОНД» від 08.02.2019 щодо результатів медичного огляду ОСОБА_3, відповідно до якого 08.02.2019 о 13 год. 35 хв. останній перебував у стані алкогольного спяніння ( а.с. 2).

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Апелянт, посилаючись на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вказує, що засіб, яким він керував, не є транспортним засобом, оскільки на ньому встановлено двигун з робочим обємом до 50 куб.см., що виключає його відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Однак вказані доводи є безпідставними, оскільки апелянт посилається на п.2 вищевказаної постанови, викладений в редакції до внесення змін і доповнень, внесених згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 №18.

Відповідно до чинної редакції п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття "транспортні засоби", зокрема, примітки до ст. 286 КК України, ч.7 ст. 121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (абзац другий та третій пункту 2 виключено згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 р. N 18).

Як зазначено в п.1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що ОСОБА_3 керував саме транспортирним засобом, в розумінні п.1.10 ПДР України, а тому його доводи в цій частині є безпідставними.

Апеляційним судом встановлено відсутність порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853, та вимог КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовані повно та обєктивно. Вина ОСОБА_3 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_3 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Черкаського районногосуду Черкаської області від 18 березня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Соломка