Справа №591/1403/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 33/816/201/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1403/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 10.04.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката Лопаткіна О. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, чим порушив його право на захист, матеріали справи не містять доказів того, що він керував т/з, для проведення огляду були залучені зацікавлені свідки, в розгляді справи не приймала участі сторона обвинувачення. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, так як складений на неналежному бланку, в ньому не викладена суть обвинувачення та відсутні відомості про те, що працівник поліції роз`яснив йому права.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 10.04.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 27.02.2019 о 20:45 в м. Суми по вул. Харківській водій ОСОБА_3 керував т/з ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6810 ARBL-0470 в присутності двох свідків, результат огляду проба позитивна 2,26 ‰ алкоголю, чим порушив п. 2.9 «А» ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 154003 від 27.02.2019, суддя суду першої інстанції дійшов цілком правильного висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «А» ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

? безпосередніми поясненнями ОСОБА_3 , викладеними ним власноруч в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він визнає вину;

? роздруківкою показників огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest-6810», який був проведений 27.02.2019 о 21:06, результат тесту 2,26 0/00;

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких 27.02.2019 близько 21:00 водій ОСОБА_3 у їх присутності пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest», результат огляду склав 2,26 0/00, з яким останній був згоден. При цьому, ОСОБА_3 були роз`яснені його права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;

? актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_3 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» поставив свій підпис;

? відеозаписами з персонального мобільного відео реєстратора працівника поліції, на якому зафіксовано як водій ОСОБА_3 повідомив, що після вживання алкогольних напоїв він керував транспортним засобом, факту перебування ним у стані алкогольного сп`яніння не заперечував, у присутності свідків пройшов відповідний огляд за допомогою спеціального технічною пристрою, результат огляду склав 2,26 0/00, з яким він погодився. Також працівником поліції ОСОБА_3 були роз`яснені його права та складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п. п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_3 , який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді, пояснивши, що він не керував транспортним засобом. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Показання допитаного в апеляційному суді свідка ОСОБА_8 , згідно яких транспортним засобом керував він, а не ОСОБА_3 , також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності та повністю спростовуються наведеними вище доказами. При цьому, апеляційний суд враховує те, що після зупинки т/з та протягом часу, в який складався протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 не повідомляв працівникам поліції, що водієм був не він.

Таким чином, проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити достовірний висновок, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин т/з ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, твердження ОСОБА_3 про зацікавленість свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому не можуть бути прийнятими до уваги.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Михайлова проти України» та «Карелін проти Росії»), які є обов`язковими до виконання національними судами.

Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї норми закону встановлені випадки обов`язкової участі прокурора, це стосується проваджень у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП.

Таким чином, національним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора та випадки, коли участь прокурора є факультативною, а тому посилання на рішення ЄСПЛ не можна вважати обґрунтованими, оскільки рішення цього Суду застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються об`єктивності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не участі сторони обвинувачення (прокурора) у справі як такої.

Твердження апеляційної скарги щодо невідповідності бланку протоколу про адміністративне правопорушення наказу МВС № 1376 від 06.11.2015 колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки сам наказ та затверджена ним інструкція, зразки бланків протоколів про адміністративні правопорушення стосуються перш за все порядку оформлення в органах НП України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, що стосуються правопорушень не у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (п.1 розділ І Інструкції). У свою чергу, бланк про правопорушення саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначений іншою «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, і саме на такому бланку і складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3

Крім того, необхідно зазначити, що вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення повинні відповідати перш за все положенням ст. 254, 255, 256, 257 і 258 КУпАП, які регламентують процедуру його складання і зміст (наповнення).

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку разом з дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а його апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 10.04.2019 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.