Справа № 263/8099/19
Провадження № 3/263/2332/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Киян Д.В, при секретарі Рябові С.М., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Департаменту внутрішньої безпеки Донецького управління Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172 6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №-24 від 31.05.2019 складеного відносно ОСОБА_1 наводиться, що останній звільняючись з посади поліцейського роти № 44 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області будучи суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, в порушення ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та п.п.2 п.5 розділу ІІ «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням НАЗК №3 від 10.06.2016, несвоєчасно без поважних причин, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, лише 13.12.2018 року о 12 год. 14 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги фінансового контролю

Прокурор Третьяк Є.І. надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, підтримав позицію, яка викладена за протоколом про адміністративне правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, який незважаючи на фактичне продовження служби у лавах Національної поліції повинен був подати декларацію при звільненні з посади поліцейського Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

ОСОБА_1 та його захисник надали заяви, в яких просили провести розгляд справи у їх відсутності, заперечували проти притягнення до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що в інкримінованих діях немає складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутній умисел на приховування майнового стану на час звільнення. По-друге, звільнення мало формальний характер, так як ОСОБА_1 продовжив службу в лавах Національної поліції на посаді дільничного офіцеру поліції сектору превенції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції. Крім того, захист зосередив увагу суду на відсутності повноважень у Департаменту внутрішньої безпеки Донецького управління Нацполіції України на складання матеріалів пов`язаних з корупцією та відсутність даних про проведення відповідної перевірки НАЗК.

Суд, з`ясувавши правову позицію сторін, дослідивши письмові докази за матеріалом, опираючись на вимоги антикорупційного законодавства, прийшов до переконання про відсутність правових підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, з огляну на наступне.

Так, 19.12.2017 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 564 о/с ОСОБА_1 , прийнято на службу до Національної поліції України та призначено на посаду поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області з присвоєнням спеціального звання рядовий поліції. (а.м.41)

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», в тому числі вимоги фінансового контролю.

Таким чином, відповідно до пп. «з» п.1 ч.І ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

24.01.2018 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України № 41 о/с рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 25.01.2018 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність). (а.м.42)

Передумовою ухвалення вказаного наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в патрульній поліції, з`явився наказ Донецького юридичного інституту МВС України №5 від 12.01.2018 про дострокове відрахування з інституту через небажання проходити професійну підготовку слухачем Маріупольського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» (м.Маріуполь) рядовим поліції ОСОБА_1 (а.м.43)

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №44о/с від 02.02.2018 Митька прийнято на службу до поліції - дільничним офіцером поліції сектору превенції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції з 02.02.2018.

Тобто, з наведених наказів по особовому складу винесених різними установами єдиної структури Національної поліції України відносно ОСОБА_1 , настає, що звільнення останнього відбувалось шляхом його відрахування з навчального закладу з подальшим зарахування до штату Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що виключало фактичне повідомлення особи про припинення трудових відносин. Справедливість зазначеного твердження суду, простежується з дослідження наказу про звільнення, в якому відсутній підпис особи про ознайомлення. Інші матеріали справи також не доводять своєчасне повідомлення ОСОБА_1 про звільнення та як наслідок, виникнення у нього обов`язку подання декларації при припиненні діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 лише 13.12.2018 о 12 год. 14 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 помиляючись щодо фактичних правовідносин які мали місце з приводу його фактичного переводу до іншого структурного підрозділу однієї установи, подає декларацію наприкінці 2018 року, за результатами опрацювання списків звільнених осіб зі служби в поліції, проведеною Управлінням питань запобігання корупції та проведення люстрації Національної поліції України. (а.м.39)

Наведене свідчить про необізнаність ОСОБА_1 у настанні правовідносин при яких виникає обов`язок декларування, та як наслідок, відсутність умислу останнього на приховання інформації щодо майнового стану при звільненні особи уповноваженої на виконання функцій держави.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст.9 КупАП.

Згідно з вказаною нормою адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) Конституційний суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об`єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до положень статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень Закону України Про запобігання корупції, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КупАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_2 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутня суб`єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КУпАП, положеннями Закону України Про запобігання корупції, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Д.В. Киян