Справа № 372/2065/19
Провадження № 3-795/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 липня 2019 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю захисника Кулініченка Г.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Обухівського МРВДВС ГТУЮ у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм товариства з обмеженою відповідальністю «ТБС-Логістик», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

по ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 49663738 від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, яке полягає у несплаті аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2015 року за № 49663738, заборгованість станом на 01.02.2019 року складає 76 697 грн. 10 коп., тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутнім не був.

На розгляд справи в суді ОСОБА_1 не з`явився, з невідомих суду причин, хоч про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотання суду не подав.

Захисник Кулініченко Г.В. в судовому засіданні заперечив проти протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 виконує рішення суду Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2015 року про стягнення з нього на утримання дитини аліментів та сплачує аліменти. Просив залучити до матеріалів справи копії квитанцій та чеків на підтвердження сплати аліментів. Заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріалів справи, вважаю встановленими наступні обставини.

09.07.2015 року Обухівським районним судом Київської області було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.12.2015 року Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-1046/15 про стягнення аліментів

15.12.2015 року на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 49663738 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина інваліда ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи суду було подано копії чеків та квитанцій, відповідно до яких ОСОБА_1 регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, крім того як вбачається з поданих суду додаткових доказів ОСОБА_1 сплачував грошові кошти на утримання сина починаючи з 2014 року.

Так, з доданих до протоколу матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання сина починаючи з 2014 року, а відповідно виконував рішення Обухівського районного суду Київської області про стягнення аліментів, тому його правова позиція є послідовною та об`єктивно підтверджується належними і допустимими доказами.

Таким чином, викладені у протоколі відомості щодо наявності об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення спростовуються дослідженими суддею доказами та не знайшли об`єктивного підтвердження при розгляді справи по суті.

Враховуючи викладене, вважаю, що під час направлення протоколу до суду та під час судового розгляду не було представлено переконливих і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що визначено ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка завжди характеризується умисною формою вини, тобто сутність правопорушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана вчинити певні дії, однак прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

З пояснень захисника, які підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів вбачається, що останній не мав на меті ухилятись від сплати аліментів на утримання дитини, більш того, на протязі всього часу стягнення аліментів він сплачував кошти, та таким чином виконував рішення суду.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи усі обставини, викладені вище, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній складу адміністративного правопорушення.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, розглядаючи справу з притягнення до адміністративної відповідальності, слід забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Однак при розгляді справи про адміністративне правопорушення належно не було доведено винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки протиправний умисел у його діях відсутній.

Враховуючи викладене вище, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення провадження по справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі сукупності досліджених доказів, керуючись ст.ст. 183-1, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанов а може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Суддя М.В.Кравченко