Справа № 463/7598/18 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 33/811/422/19 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Луки Тараса Миколайовича , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня2019 року відмовлено в задоволенні клопотання в.о. керівника Громадської організації «Гуманітарні ініціативи» ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд громадській організації для вжиття заходів громадського впливу.

ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 352,40 гривень судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 . 14.12.2018 року, о 00 год. 27 хв., у м. Львові на вул. Мечнікова, 17, керуючи транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР.

На постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову судді місцевого суду скасувати та передати матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно неї на розгляд громадської організації «Гуманітарні ініціативи» для застосування заходів громадського впливу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова судді є незаконною. Вважає, що адміністративне стягнення, застосоване до неї, не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи.

Вважає, що суддя місцевого суду необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання Громадської організації «Гуманітарні ініціативи», оскільки вона вперше притягається до адміністративної відповідальності, автомобіль, яким вона керує, використовує у цілях громадської організації, вчинене нею адміністративне правопорушення не становило суспільної небезпеки, не заподіяло жодної шкоди фізичній та юридичній особі, суспільству чи державі та не було спрямоване на заподіяння шкоди. Оскаржувана постанова судді місцевого суду прийнята без врахування та належної перевірки всіх обставин справи.

Крім того, ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду. В обгрунтування доводів клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що вона не була присутня під час розгляду справи в місцевому суді у зв`язку з хворобою. Про зміст оскаржуваної постанови судді місцевого суду вона довідалася 29 березня 2019 року від захисника - адвоката Луки Т.М. та відповідно в межах десятиденного строку з моменту, коли дізнався про зміст постанови, звернулася з апеляційною скаргою до місцевого суду.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Луки Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього Кодексу, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи стосовно неї, крім того,11 березня 2019 року звернулася до місцевого суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 11 березня 2019 року, у зв`язку з хворобою. Щодо надіслання копії постанови на адресу ОСОБА_1 , то слід зазначити, що матеріали справи не містять даних про вручення копії такої постанови апелянту. Разом з тим, у матеріалах справи міститься розписка про те, що 29 березня 2019 року адвокат Лука Т.М. отримав копію даної постанови судді місцевого суду (а.с. 43) та відповідно в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження 5 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді місцевого суду (а.с. 47-61).

Крім того, ОСОБА_1 долучила до матеріалів апеляційної скарги листок непрацездатності (а.с. 52), з якого вбачається, що вона дійсно з 11 березня 2019 року по 19 березня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня».

З урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, з урахуванням недотримання суддею місцевого суду вимог ст. 268 КУпАП, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 є поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Оглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних й перевірених судом доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2018 року серії ОБ № 184661 (а.с. 1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від огляду на місці зупинки транспортного засобу на стан сп`яніння відмовилася (а.с. 3), направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції для проходження такого огляду у 8 МКЛ м. Львова, від проходження якого остання відмовилася (а.с. 4), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які ствердили про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я (а.с. 6, 7), відеозаписом із нагрудної камери інспектора поліції (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 на неодноразову вимогу працівника поліції відмовився пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, що ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

З аналізу наведеної норми закону вбачається, що застосування до правопорушника положень ст. 21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Хоч ОСОБА_1 щиро розкаюється у вчиненому, є членом громадської організації «Гуманітарні ініціативи», раніше Правил дорожнього руху не порушувала, до адміністративної відповідальності не притягалася, однак ураховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема те, що керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння може призвести до тяжких наслідків, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки з ознаками алкогольного сп`яніння, усвідомлювала, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак проігнорувала цю заборону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, суддя апеляційного суду погоджується з висновком судді місцевого суду та не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації та застосування до останньої заходу громадського впливу.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини, як на підставу передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно неї на розгляд громадської організації враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст. 21 КУпАП.

На переконання судді апеляційного суду, обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя місцевого суду дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, зокрема й ті, які наведені в скарзі, ступінь її вини та майновий стан, та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання судді апеляційного суду, оскаржувана постанова судді місцевого суду є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року.

Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 11 березня 2019 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Гуцал І.П.