КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника Заріцького С.М., який діє в інтересах ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Павленка С.А.на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_2 визнана винною у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0895/12500/18, а саме 2030 (дві тисячі тридцять) Євро та 9015 (дев'ять тисяч п'ятнадцять) доларів США повернуто ОСОБА_2

Згідно постанови, 20.12.2018 о 09 год. 35 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_2 яка прилетіла літаком авіакомпанії «Turkish-airlines» з м. Стамбул рейсом № 457, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч.5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто засвідчила про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиркою «зеленої лінії», яка позначає початок «зеленого коридору», у ОСОБА_2 була виявлена готівка в розмірі 20 420 доларів США та 2 030 євро, що знаходились у відкритих паперових конвертах, які лежали в одному з відділень жіночої сумки пасажирки без ознак приховування.

З виявленої суми пасажиру було пропущено 11405 доларів США (еквівалент 10000 євро згідно курсу НБУ станом на 20.12.2018 року), а решту грошових коштів, а саме 9015 доларів США та 2030 євро у ОСОБА_2 вилучено, згідно протоколу про порушення митних правил №0895/12500/18 від 20.12.2012 року.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз'яснення митних правил, а також порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталася.

Таким чином, своїми діями громадянка України ОСОБА_2, під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

На дану постанову представник Київської митниці ДФС України ПавленкоС.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2019 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією вилученої валюти, а саме 2030 (дві тисячі тридцять) Євро та 9015 (дев'ять тисяч п'ятнадцять) доларів США.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на безпідставне незастосування до правопорушника додаткового стягнення у виді конфіскації вилучених грошових коштів та вважає, що висновок суду про покладенняна ОСОБА_2 «індивідуального надмірного тягаря» у зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим, а оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 7 КУпАП.

При цьому зазначає, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією статті 471 МК України, тобто встановлена законом, а отже, її застосування не буде свавільним посяганням на мирне володіння майном.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, що застосування конфіскації валюти в сумі 9015 доларів США та 2030 євро буде для ОСОБА_2 «індивідуальним надмірним тягарем», а також не перевірено реальний майновий стан особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Представник Київської митниці ДФС в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без його участі, оскільки його неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника Заріцького С.М. в інтересах ОСОБА_2, який заперечував проти апеляційної скарги представника Київської митниці ДФС та, посилаючись на законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, ст. 489 МК України суддя (посадова особа) зобов'язаний повно та всебічно з'ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги представника митниці щодо незаконності постанови судді в частині не призначення ОСОБА_2 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як визначено статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За приписами ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 та накладенні на неї адміністративного стягнення вказані вимоги закону суддею місцевого суду були дотримані.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, характер скоєного, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин та дійшов правильного висновку, що на правопорушника може бути накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації вилученої валюти.

Приймаючи рішення про повернення ОСОБА_2 валюти в розмірі 9015 доларів США та 2030 євро, суд врахував особу порушника, його майновий і сімейний стан, ту обставину, що грошові кошти, які мала при собі ОСОБА_2 при перетині державного кордону України є її особистими коштами, а саме заробітною платою та мають законне походження, що підтверджується квитанцією про утримання податку на заробітну плату (а.с. 43), з якої вбачається, що ОСОБА_2 працює в компанії «9 Colours» з початку 2018 року, яка знаходиться в місті Токіо, на посаді менеджера, її заробітна плата складає за рік близько 20000 тисяч доларів США.

Крім того, на утриманні ОСОБА_2 перебуває неповнолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, якого вона виховує сама, оскільки її чоловік загинув в автопригоді, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16).

Вказані обставини свідчать про безпідставність тверджень представника митного органу, про те що суд першої інстанції не перевірив реальний майновий стан ОСОБА_2 та спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду, що конфіскація у ОСОБА_2 грошових коштів буде для неї «індивідуальним надмірним тягарем».

Враховуючи те, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, наміру приховати гроші або уникнути декларування в неї не було, правопорушення вчинила з необережності, через неуважність та незнання митного законодавства України; предмет правопорушення (грошові кошти) має законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для конфіскації вилучених грошових коштів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначені вище обставини, а також практика Європейського суду з прав людини вказує, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, є непропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_2 «індивідуальний надмірний тягар».

За таких обставин, враховуючи дані про особу порушника, природу походження грошових коштів (заробітна плата), майновий та сімейний стан правопорушника, зокрема наявність на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанці, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_2 «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

За викладеним, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2019 року, якою ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації грошових коштів - безпосередніх предметів правопорушення, законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника Київської митниці ДФС, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 527 МК України, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Павленка С.А. - залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду І.М. Сілкова