Провадження № 3/679/159/2019
Справа № 679/322/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м.Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Базарник Б.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, направленої за ч.1 ст.184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшов протокол серії ГР №114170 від 19.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ухилявся від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України обовязків щодо виховання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок чого він 12.02.2019 року о 09 годині 00 хвилин проявляв агресію щодо однокласників і вчителя в ОСОБА_3 ступенів №4 в м.Нетішин, по вул.Енергетиків, 3.

В судовому засіданні, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у скоєному правопорушенні не визнав та пояснив, що не ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Крім того, зазначив, що виховує свого сина належним чином, а саме виховує в дитині повагу до інших людей, любов до сімї, піклується про здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток. Разом із тим, зазначає, що дійсно в його сина проявляються прояви агресії, однак він разом із дружиною звертаються до лікарів, психологів з метою виявлення причин таких проявів. Також зазначив, що він разом із класним керівником та батьком одного із учнів класу уклали угоду про медіаційні зустрічі.

Захисник ОСОБА_4, підтримала позицію ОСОБА_1, стверджує, що в даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження слід закрити за відсутності події та складу правопорушення.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що в класі разом із ОСОБА_2 навчається його син. Зазначає, що це не перший випадок, який описаний у протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі і над його сином. Вказав, що був випадок як ОСОБА_2 вдарив його сина. Крім того, зазначив, що проводили збори в школі із татом ОСОБА_2, проте поведінка ОСОБА_2 не виправилася.

Свідок ОСОБА_6І, пояснила, що є вчителем ОСОБА_2, 12.02.2019 року на уроці математики ОСОБА_2 дозволяв собі непристойні висловлювання, відносно учнів та вчителя, зокрема ображав та обзивав однокласників та вчителя злодіями та брехунами. Причиною того з його слів стало те, що він не зміг знайти свого зошита. Зазначає, що підійшла до учня та запропонувала інший зошит, однак учень не реагував і далі продовжував обзивати всіх хто до нього звертався, потім він почав розкидати речі на її столі.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює заступником з виховної роботи. Вказує про те, що їй повідомили факт того, що ОСОБА_2 на уроці математики поводився агресивно, кричав на уроці, ображаючи однокласників, вчителів, вживав нецензурні слова. Тому, у звязку із цим було повідомлено батька ОСОБА_8 ОСОБА_1 Зазначила, що подібні ситуації траплялися і раніше.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює в школі психологом, свідком самої події не була, дізналася про вказану подію на наступний день, оскільки була відсутня за місцем роботи, заняття щодо поведінки ОСОБА_2 проводить постійно.

Свідок ОСОБА_10, пояснила що є директором школи, щодо події 12.02.2019 року, то того дня була відсутня на роботі, оскільки перебувала на лікарняному. Ситуацію знає тільки зі слів вчителів. Щодо поведінки ОСОБА_2, то він навчається в ЗОШ №4 з 2 класу, з того часу в нього проявлялися прояви агресії, потім почалися проявлятися інші прояви поведінки, зокрема він втікав з уроків, починав душити себе, говорив, що вистрибне із вікна.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що сімя ОСОБА_1 хороші люди, вони виховують своїх дітей в любові та добрі, вважає, що це взірцева сімя.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_1 є його товаришем, а також те, що сімя ОСОБА_1 виділяється чесністю, доброзичливістю та іншими хорошими якостями. Неодноразово разом із сімєю ОСОБА_1 виходили на прогулянки на природу і в ліс. ОСОБА_13 не помічав проявів агресії, на його думку він спокійний та компанійський хлопчик, а тому вважає, що ОСОБА_1 належним чином виховує свого сина.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Суд, проаналізувавши пояснення ОСОБА_1, свідків, матеріали справи, які спростовують у своїй сукупності та логічному звязку, відомості викладені в протоколі, як саме останній ухиляється від виконання батьківських обовязків, в звязку із чим, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 не вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

При вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ), зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» ЄСПЛ в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти ОСОБА_10» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

ОСОБА_13 ч.1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що тягне за собою попередження або накладення штрафу від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Проте, в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №114170 від 19.02.2019 року не вказано, як саме ОСОБА_1 ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків щодо забезпечення необхідного виховання неповнолітньої дитини, передбачених диспозицією ч.1ст.184 КУпАП, інші матеріали справи також не містять доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП.

Разом з тим, інші докази, які додані до матеріалів справи, зокрема письмові пояснення про те, що син ОСОБА_1 проявляє агресію на уроці, не дають підстав для однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконує обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2.

Окрім цього, як вбачається із поданих доказів адвокатом ОСОБА_4, зокрема висновку центру корекції проблем навчання «Прімавера» від 24.11.2018 року, первинного психологічного висновку центру корекції проблем навчання «Прімавера» від 05.12.2019 року, консультативного висновку спеціалістів №483 від 26.12.2018 року, висновку комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини від 11.01.2019 року №1, з яких видно, що ОСОБА_2 проходить обстеження з метою встановлення причин проявів агресії в школі. Таким чином, з наведеного прослідковується, що батько ОСОБА_8 ОСОБА_1 піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Також слід зазначати, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 09.11.2018 року, листа служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради вбачається, що сімя ОСОБА_1 створила належні умови для проживання сина, дбає про його навчання, розвиток, забезпечує усі необхідні потреби, за повідомленням адміністрації навчального закладу, підтримує тісний зв'язок з вчителем початкових класів, шкільним практичним психологом, соціальним педагогом, реагує на усі виклики та запрошення адміністрації школи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту ст.280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа), при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії суб'єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події, складу адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та порушують принцип презумпції невинуватості, визначений статтею 62 Конституції України. Будь-які сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином у даній справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки дана стаття передбачає ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутнє будь-яке підтвердження того, що останній не забезпечує своєму синові ОСОБА_2 необхідних умов життя, навчання та виховання.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.184, п.1 ч.1 ст.247, ст.278-279, ст.283-284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, провадженням закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Б.І. Базарник