Справа № 524/1471/19
Провадження 3/524/806/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 року року, Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Обревко Л.О.,

за участю секретаря Лобко А.О.

прокурора Кулакєвич С.В.

захисника Мельника О.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області матеріал про адміністративне правопорушення, що надійшов з Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки в Полтавській області НП України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Святилівка Полтавської області, начальник 553 військового представництва Міністерства оборони України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ,

за ч.4 ст.172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.19 р. оперуповноваженим УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України складено протокол про адміністративне правопорушення № 51 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 , будучи начальником 553 військогво представництва Міністерства оборони України, являючись відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.1 ст. 46 вказаного закону, допустив порушення вимог фінансового контролю, а саме своїми умисними діями вчинив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, не зазначивши в розділі 14 «Видатки та правочини» правочин, який було ним вчинено 21.03.2017 року.

В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що Ауді А6,1996 року випуску ще 12.06.2012 року продав по генеральній довіреності з правом повного розпорядження і цього ж числа отримав від покупця грошові кошти, отже фактично договір купівлі-продажу відбувся 12.06.2012 року. В 2017 році виникла необхідність в перереєстрації вказаного автомобіля. В сервісному центрі йому повідомили, що вказана процедура відбувається шляхом укладення типового договору купівлі-продажу без фактичної передачі грошових коштів. Таким чином 21.03.2017 року відбулось переоформлення авто на гр.. ОСОБА_2 шляхом укладення формального договору купівлі-продажу № 5342/2017/377933.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що є оперуповноваженим Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НП України. В результаті моніторингу декларації гр.. ОСОБА_1 було встановлено, що 21.03.2017 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5342/2017/377933 було передано право власності на автомобіль Ауді А6, 1996 року випуску, ціна якого за договором складає 143026,95 грн. гр.. ОСОБА_4 При поданні 20.03.2018 року щорічної декларації за 2017 рік у розділі 14 «Видатки та правочини» ОСОБА_1 не задекларовано вказаний правочин, тобто останнім подано завідомо недостовірні відомості в щорічній декларації за 2017 рік, в зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення №51 від 29.01.2019 року за ч.4 ст. 172-6 КУпАП. Пояснити чому в протоколі про адміністративне правопорушення вказано дату вчинення 20.03.2018 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 29.01.2019 року не зміг. Також не зміг пояснити суду яким чином отримані всі матеріали, які додані до нього.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Мельника О.В., думку прокурора, який вважав, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що встановлено ст.. 10 КУпАП.

Відповідно до ст.. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що встановлено ст.. 252 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватися умисний характер вчиненого діяння, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п.67 Роз`яснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 11 серпня 2016 р. № 3 (із внесеними змінами) зазначення в декларації завідомо недостовірних відомостей може тягнути за собою дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Слід звернути увагу, що адміністративна та кримінальна відповідальність передбачені виключно за подання «завідомо недостовірних» відомостей. Тобто відповідне діяння має бути вчинено суб`єктом декларування з прямим умислом. При цьому, для притягнення до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень необхідно довести наявність такого умислу, а саме те, що суб`єкт декларування усвідомлював недостовірність відомостей, які він зазначив у декларації.

Крім того, згідно п.2 роз`ясень Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією вих..№ 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність, виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене, як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Між тим, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 , характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх, або свідомо допускала настання цих наслідків, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та прокурором не надано суду доказів фактичного придбання ОСОБА_1 майна на суму, яка б перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Сам факт укладення формального договору купівлі-продажу в даному випадку не свідчить про відчуження майна, оскільки, як заявляє ОСОБА_1 , даний автомобіль був відчужений за генеральною довіреністю ще в 2012 році. У 2017 році за допомогою договору купівлі-продажу лише формально оформив продажу авто, однак фактично жодних коштів на суму, яка б перевищувала 50 прожиткових мінімумів він не отримував. Позиція ОСОБА_1 , крім пояснень, об`єктивно підтверджується і його деклараціями за 2016-2017 роки, копією розписки від 12.07.2012 року, копією довіреності від 20.06.2012 року. Доказів отримання ОСОБА_1 в 2017 році грошових коштів за автомобіль суду не надано.

Усе викладене вище складається в низку неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Усі ж сумніви щодо доведеності вини особи, згідно вимог ст.62 Конституції України, тлумачаться на її користь.

Частина 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Частина 2 статті 251 КУпАП покладає обов`язок щодо збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011) та «Малафєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013) Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 вказаної Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись п.1 ч.1 ст.247, 283, 284 ч.1 п.3 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі № 524/1471/19 відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Суддя Л.О.Обревко