Справа № 222/252/19
Провадження № 3/222/173/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Суддя Володарського районного суду Донецької області Подліпенець Є.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Н-Васіно Рославського району Смоленської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Володарського районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 221839 складений 30.01.2019 року старшим інспектором ЮП СП Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області Запальською В.С., згідно якого ОСОБА_1 в період з вересня 2018 року по 30.01.2019 року ухилився від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей, що виразилось у пропуску його неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, занять в «Маріупольський професійний ліцей м. Маріуполя» без поважних причин, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своїми двома дітьми. Одна дитина є повнолітньою, а іншій 16 років. Його дружина померла в 2017 році та з цього часу він самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2002 року народження. В 2018 році його син закінчив 9 клас Нікольської ЗОШ та поступив до ліцею м. Маріуполь на зварювальника. Через декілька днів, після того, як він відвіз його до ліцею, син приїхав додому та повідомив, що в гуртожитку у нього крадуть речі та їжу. Потім син захворів, та після його видужання він знову відвіз його до ліцею на навчання, але син навчатися не бажає, самостійно припинив навчання, та перестав відвідувати зазначений навчальний заклад. Свою відмову мотивує нецікавістю обраної професії. Він постійно проводить з сином роз'яснювальні бесіди виховного характеру, але останній його не слухає, поводить себе свавільно, та взагалі ігнорує його, як батька. Він робить все від себе залежне для виховання дитини, але вплинути на поведінку сина не може. Всі вжиті ним спроби для забезпечення навчання сина залишилися марними, навіть старший брат не може заставити ОСОБА_3 навчатися. Таким чином він від покладених на нього батьківських обов'язків не ухиляється та робить все від нього можливе.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та наявні матеріали, приходжу до наступного.

Так, статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст. 184 КУпАП, передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частиною 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей означає бездію, у результаті якої обов'язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагандують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров'ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, (ухиленні від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей), оскільки останній вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення навчання його неповнолітнього сина, зокрема особисто привозив його до навчального закладу, проводив з ним роз'яснювальні бесіди виховного характеру, залучав до бесід старшого сина, тощо.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Між тим з письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_3 вбачається, що він на заняттях не був та навчатися не бажає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом

З огляду на вищевикладене, оцінюючи відповідно до ст. 252 КУпАП надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, беручи до уваги, що жодних належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП не надано, приходжу до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, а тому провадження по даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Крім цього, на підставі ст. 40-1 КУпАП, враховуючи, що за наслідками розгляду даної адмінсправи провадження по ній підлягає закриттю, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 40-1, 221, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, відносно якої її винесено, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, їх законним представником, захисником, потерпілим або його представником шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Є.О. Подліпенець