Номер провадження: 33/813/443/19
Номер справи місцевого суду: 523/660/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді палати з розгляду кримінальних справ - Котелевського Р.І.

за у частю:

секретарів судового засідання - Узун Н.Д., Стоянової Л.І.

захисника - Мевліда Д.М.

потерпілого - ОСОБА_1

представника потерпілого - адвоката Бикова Д.Ю.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеса від 17.01.2019 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона, 07.01.2019 року, близько 12:00 год., за місцем свого мешкання вчинила дії психологічного характеру відносно своїх батьків, а саме: викидала речі із шафи та штовхала свого батька ОСОБА_1 , чим вчинила правопорушення, передбачене, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що в суді першої інстанції, після проведення судового засідання, їй не було повідомлено про дату та час проголошення судового рішення, а також про результати розгляду справи. Апелянт зазначає, що копія оскаржуваної постанови нею отримана 22.02.2019 року, а тому просить поновити їй строк звернення з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що її дії не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки вона не здійснювала психологічного, або будь-якого іншого тиску на батьків. Районний суд не дослідив всіх обставин справи та в основу постанови поклав лише покази її батьків, які не підтверджуються іншими доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника Мевліда Д.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; допитавши свідка ОСОБА_3 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до неї докази; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як убачається з матеріалів справи, справа була розглянута 17.01.2019 року за участю ОСОБА_2 За твердженням ОСОБА_2 повний текст постанови за результатами розгляду справи 17.01.2019 року, проголошений та вручений їй не був. Наведені апелянтом обставини не спростовані, оскільки матеріали справи не містять відомостей про вручення в суді або отримання засобами поштового зв`язку останньою копії постанови. Копія оскаржуваної постанови була отримана ОСОБА_2 22.02.2019 року за її заявою, а апеляційна скарга подана 26.02.2019 року про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.15-17).

За таких умов, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_2 пропущений з поважних причин, а тому з метою забезпечення права апелянта на доступ до правосуддя, підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність оскаржуваної постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Заслухавши доводи сторін, допитавши особу яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого та свідка, перевіривши долучені до протоколу про адміністративне правопорушення письмові докази, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваної постанови в частині наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова прийнята з недотриманням вимог КУпАП, зокрема в зв`язку з неповнотою дослідження обставин справи, доказів та невірною оцінкою цих доказів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №126436 від 14.01.2019 року, ОСОБА_2 , 07.01.2019 року, близько 12:00 год., за місцем свого мешкання викидала речі із шафи та штовхала свого батька ОСОБА_1 , чим скоїла психологічне та фізичне домашнє насильство, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 пояснила, що вона не вчиняла щодо свого батька психологічного та фізичного насильства, а складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення було наслідком її конфлікту з батьками, який був обумовлений пошуками її ноутбука у шафі, під час яких, вона будучи обуреною поведінкою батьків, викинула з шафи речі, ігноруючи при цьому зауваження її батьків. Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних про повторність вчинення нею аналогічного адміністративного правопорушення, зокрема даних про те, що на неї протягом року було накладено адміністративного стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На спростування обґрунтованості притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, ОСОБА_2 надала апеляційному суду копію постанови Одеського апеляційного суду від 17.04.2019 року, якою постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасована, а провадження у справі відносно неї закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За таких умов оскаржувана постанова, в якій суддею районного суду зроблено висновок про наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, є необґрунтованою, оскільки докази про повторне вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї відсутні.

Крім того, висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд визнає помилковим, оскільки суддею не були враховані наступні вимоги діючого законодавства.

Диспозиція ч.2 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті насильства, в сім`ї, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона цього правопорушення проявляється в умисному вчиненні будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Зазначені вище діяння можуть проявлятися у наступних формах: насильство, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи, переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, одежі, коштів, тощо.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

Разом з цим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не містить зазначення конкретних дій ОСОБА_2 , пов`язаних з психологічним або фізичним насильством з боку останньої по відношенню до її батька ОСОБА_1 та наслідків таких дій, які б, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Допитаний апеляційним судом потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що 07.01.2019 року між ним та її донькою ОСОБА_2 , з якою у нього та його дружини тривалий час існують напружені стосунки, пов`язані з різними поглядами на життя, виник конфлікт, під час якого його донька, намагаючись знайти свій ноутбук, викинула речи з шафи в кімнаті батьків та штовхала його з метою завадити його дзвінку до поліції.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_3 підтвердила неприязні стосунки з донькою ОСОБА_2 , а також те, що під час конфлікту, остання намагаючись відібрати у батька телефон, штовхала його.

Разом з цим, потерпілий ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_3 не надали суду пояснень щодо конкретних дій ОСОБА_2 , пов`язаних з психологічним або фізичним насильством в зазначений в протоколі день з боку останньої по відношенню до батька ОСОБА_1 та наслідків, які настали.

Потерпілий ОСОБА_1 не дав суду раціонального пояснення тому факту, що його заява-повідомлення до поліції про конфлікт в сім`ї та його пояснення від 09.01.2019 року, не містять посилань на існування факту застосування 07.01.2019 року фізичного насильства відносно нього з боку його доньки, в той час як протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на нібито існуючий факт штовхання останньою свого батька, в чому на думку працівників поліції полягав факт вчинення домашнього насильства. При цьому, потерпілий не заперечував того факту, що заяву в поліцію та пояснення від 09.01.2019 року він писав власноручно та виклав в них всі обставини, які мав повідомити працівникам поліції щодо конфлікту.

Свідок ОСОБА_3 також не змогла пояснити суду, що заважало їй написати в своїх поясненнях про існування факту застосування її донькою ОСОБА_2 фізичного насильства відносно батька - ОСОБА_1 , у разі існування таких обставин.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , що події на які вони посилалися в судовому засіданні дійсно мали місце, але з огляду на їх юридичну необізнаність, вони поклалися на вірність відображення обставин події в матеріалах справи про адміністративне правопорушення на поліцейських, оскільки недосконалість оформлення матеріалів адміністративної справи, зокрема відсутності повного відображення фактичних обставин події в змісті заяви про вчинення адміністративного правопорушення та в поясненнях потерпілого та свідка, які б достатньою повнотою давали б підстави вважати що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, не може бути компенсована шляхом надання переваги судом показам цих осіб під час судового розгляду, за умови, що про обставини на які посилаються потерпілий та свідок не були відображенні в письмових доказах, які слугували підставами для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких підстав, апеляційний суд констатує, що достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 своїми діями впливала на психіку батька ОСОБА_1 та здійснила відносно нього фізичне насильство, та що від цих дій була завдана чи могла бути завдана шкода його фізичному чи психічному здоров`ю, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим посилання судді на вчинення ОСОБА_2 дій психологічного характеру відносно батька, що стало підставою для висновку про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, є не обґрунтованим і не підтверджується доказами.

На думку апеляційного суду, лише факт наявності між сторонами даного провадження сімейного конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин, про що повідомили суду обидві сторони, не може вказувати на наявність дій фізичного або психологічного характеру одного члена сім`ї відносно іншого в зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення день та час.

За таких підстав, у своїй сукупності, наведені обставини та досліджені судом докази, вказують на відсутність в діях ОСОБА_2 ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), відповідно до яких у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням встановлених під час судового засідання обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не доводять наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а тому постанова судді районного суду про визнання ОСОБА_2 винною в скоєні адміністративного правопорушення, є необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2018 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський