Справа № 592/5095/19
Провадження № 3/592/898/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, який тимчасово ніде не працює та ніде офіційно не працевлаштований, РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 137/2019 від 28.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, як особа яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги фінансового контролю, що відноситься до адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. У справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до ст. 251 КУпАП, отримано докази, тобто будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку Управлінням захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України даним протоколом було виявлено та встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке своїми діями вчинив молодший інспектор відділу охорони державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) Баня Д. І. , котрий як особа, що припиняє виконання функції держави та будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, що передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції . ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, обов`язок подачі якої передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції за наступних обставин. Наказом начальника державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) від 16.02.2018 року По особовому складу , ОСОБА_1 було прийнято з 16.02.2018 року на роботу для виконання повноважень молодшого інспектора відділу охорони. Згідно витягу із Закону України від 14.10.2014 року № 1700-VІІ Про запобігання корупції , ОСОБА_1 16.02.2018 року був попереджений про обмеження, спрямовані на запобігання корупційним та пов`язаними з корупцією правопорушеннями, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і одержанню неправомірної вигоди або подарунка та поводженню з ними, щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання вимог фінансового контролю. Відповідно до листа від 21.03.2019 року № 5/1403, ОСОБА_1 склав Присягу працівника Державної кримінальної-виконавчої служби України 16.02.2018 року. Займана ОСОБА_1 посада, відноситься до діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування і зазначена у п/п д п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції . Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції суб`єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, п/п а , в п. 2, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону, тобто ОСОБА_1 є суб`єктом декларування. Приміткою ст. 172-6 КУпАП визначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до наказу від 09.01.2019 року № 4-ОС-19 По особовому складу , ОСОБА_1 14.01.2019 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням. Підставою звільнення, згідно вказаному наказу, є рапорт ОСОБА_1 , погодження керівництва. На виконання абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, як особа яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування до 00:00 годин 14.01.2019 року. Підтвердженням несвоєчасного подання електронної декларації ОСОБА_1 є лист НАЗК від 11.03.2019 року № 44-05/17808/19 з витягом послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування , які вчинив ОСОБА_1 . Згідно витягу ОСОБА_1 зареєструвався в реєстрі 14.02.2018 року. Перед припиненням виконання функції держави або місцевого самоврядування останній здійснював вхід до Реєстру 14.01.2019 року, починаючи з 16:10:48 і до 16:14:56. Водночас, за вказаний проміжок часу ОСОБА_1 заповнив та переглянув лише 2 розділи електронної декларації з 16 необхідних. Розуміючи про необхідність подання електронної декларації перед звільненням (особи, яка припиняє виконання функції держави або місцевого самоврядування) ОСОБА_1 своїми умисними діями зайшов до особистого кабінету Реєстру електронних декларацій 15.01.2019 року о 12:04:52. У період часу з 12:04:52 і до 12:21:53 15.01.2019 року Баня Д. І. заповнив електронну форму декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування особи, яка припиняє виконання функції держави (перед звільненням) і лише 15.01.2019 року о 12:27:53 Декларацію успішно подано , тобто несвоєчасно. Крім цього, згідно листу НАЗК від 02.03.2017 року № 03-05/4886/17, дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до Реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України Про запобігання корупції за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням. Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а, отже, не можуть бути визнані як малозначні. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад указаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння. Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог ст. 22 КУпАП. Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу. Таким чином, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом ст. 6 Конституції України) .Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням. В ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 68 Конституції України окреслено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Тому, враховуючи вищевикладене, зазначена ст. 23 КУпАП мета адміністративного стягнення - виховання правопорушника в дусі додержання законів України, а також запобігання нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, може бути досягнута притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Таким чином, молодший інспектор відділу охорони державної установи Сумська виправна колонія (№ 116) Баня Д. І. 14.01.2019 року фактично припинив діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, своїми умисними діями несвоєчасно, а саме: 15.01.2019 року подав без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням) , що є вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Дата вчинення правопорушення: 15.01.2019 року о 12 годині 27 хвилин. Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано докази, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлення діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначаються при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід вважати дату складання протоколу про адміністративне правопорушення 28.032019 року. Місце вчинення правопорушення: м. Суми, пр-т Шевченко, 12/110 (а. с. 1 7) .

В судовому засіданні захисник Бані Дмитра Ігоровича адвокат Титаренко Павло Валентинович пояснив про те, що його підзахисний не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто його підзахисний не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Також він зазначив про те, що у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Він просив провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури Кунда Євген Анатолійович просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. .

Вислухавши пояснення та думку захисника Бані Д. І. адвоката Титаренка П. В. , думку прокурора Сумської місцевої прокуратури Кунди Є. А. , дослідивши письмові докази справи, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст 45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у п. 1, пп. а , в п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) , за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідно до наказу від 09.01.2019 року № 4-ОС-19 По особовому складу , ОСОБА_1 14.01.2019 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням. Підставою звільнення, згідно вказаному наказу, є рапорт ОСОБА_1 , погодження керівництва.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при наявності вини у вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це встановлено ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати) . Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначила про те, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Апеляційного суду Сумської області Узагальнення щодо розгляду справ про корупційні правопорушення місцевими загальними судами Сумської області у 2017 році № 01-11/51/18 від 03.07.2018 року, із змісту якого вбачається, що зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України Про запобігання корупції слід зробити висновок про те, що суб`єктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи захисника Бані Д. І. адвоката Титаренка П. В. про відсутність у його підзахисного умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються фактом самостійного подання декларації 15.01.2019 року.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає та прокурором не було надано.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів для несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, оскільки 15.01.2019 року він самостійно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що також свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього не було мотиву вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про те, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Прокурором належними доказами не доведено та не спростовано доводи захисника Бані Д. ОСОБА_2 . адвоката Титаренка П. В. про відсутність у його підзахисного умислу на уникнення фінансового контролю.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту .

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Тобто ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 172-6, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Суддя І.Г. Бичков