Справа № 466/542/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Луців ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 12.06.1971р.н., громадянки України, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, -

за ст. 41 ч.3 КУпАП, -

в с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28.12.2018р. № ЛВ3981/894/АВ/П/1ПТ, 20.12.2019р. в ході перевірки державним інспектором праці ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_2, юридична адреса: м. Львів, вул. Чигиринська, 42Б, було виявлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 порушила вимоги законодавства про працю, а саме вимоги ч.ч.1,3 ст.24 КЗпП України, що виявились у допущенні до роботи працівника ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідальність за скоєне передбачена ч.3 ст.41 КУпАП.

ОСОБА_2 у судовому засіданні вину заперечила, вважає, що правовідносини, які виникли між нею, як ФОП ОСОБА_2, та працівником ОСОБА_4 за своїм характером є цивільно-правовими, що виключає в її діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП. Також додала, що угода була укладена за взаємною згодою з працівником ОСОБА_4 Перед тим він за власним бажанням написав заяву на звільнення, тому його права нічим не порушені. Із винагороди були сплачені податки, в тому числі проводились відрахування до соціальних фондів.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю, що провадження по адміністративній справі відносно ФОП ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП визначено, що суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, полягає у фактичному допуску до роботи працівника без належного оформлення трудових правовідносин. Принциповою умовою в даному випадку є наявність між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та іншою особою саме трудових правовідносин.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов'язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов'язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.

За цивільно-правовими договорами виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань.

Натомість, працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008, а також висновок Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р.у справі №820/1432/17: основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Як слідує з матеріалів справи, 10.12.2018р. між замовником ФОП ОСОБА_2 та підрядником ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір по обслуговуванню швейного обладнання, за умовами якого останній зобов'язується виконувати роботу, визначену цим договором, а замовник зобов'язується оплачувати підрядникові за виконану роботу. Строк дії договору до 31.12.2018р.

З копії акту приймання-передачі наданих послуг, що міститься в матеріалах справи, вищевказаний працівник виконав роботи згідно умов договору, отримав відповідну винагороду.

Згідно довідки податкового розрахунку сум доходу, сплаченого на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку від 15.01.2019р., із оплати за послуги по цивільно-правовій угоді здійснювались виплати податків.

Зважаючи на викладене вище, між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існували цивільно-правові відносини, які за своєю правовою природою виключають можливість існування трудових, а відтак порушення, яке полягало у допущенні останнього до виконання обовязків без оформлення трудових відносин не знайшло свого підтвердження.

Про існування таких відносин свідчить і долучене до протоколу про адміністративне правопорушення пояснення ОСОБА_4 від 20.12.2018р., у якому він вказав про надання допомоги ОСОБА_2 Про існування фактичних трудових відносин з ФОП ОСОБА_2 він не повідомляє.

Отже, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не порушено вимог законодавства про працю та про охорону праці, цивільно-правовий договір укладений з дотриманням норм Цивільного кодексу України та не суперечить чинному законодавству України.

Приймаючи до уваги пояснення ФОП ОСОБА_2, які підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, зокрема, цивільно-правовим договором та актом приймання-передачі наданих послуг, які спростовують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення факти щодо допуску до роботи вищевказаного працівника без укладення трудового договору, а відтак і недоведеність фактичного допуску останнього до роботи без оформлення трудового договору, слід дійти висновку про відсутність в діях ФОП ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, судом не встановлено винної, протиправної поведінки ФОП ОСОБА_2, у звязку з чим, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 252 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.3 ст. 41 КУпАП щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 закрити у звязку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_5