Справа № 350/285/19
Провадження № 33/4808/224/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу, на постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працюює, громадянин України,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи, не допитав свідків, не повідомив його у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи, чим позбавив його права на захист, що вважає порушенням ст. 268 КУпАП, тобто розглянув справу з грубим порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що після його відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції, у порушення вимог закону, не пропонували йому пройти такий огляд в медичному закладі, не направили його на його проходження, а одразу склали протокол за відмову від його проходження. Вказує на те, що матеріали провадження містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що викликає протиріччя із суттю пред`явленого йому обвинувачення щодо відмову від проходження огляду, та свідчить про порушення працівниками поліції процедури проведення такого огляду, який, відповідно до ст. 266 КУпАП, є недійсним. Вважає, що суддя формально підійшов до розгляду справи, оскільки зробив висновки про його вину на підставі неповного дослідження матеріалів справи, вийшов ри цьому за межі протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою суду встановлено, що 03.02.2019 року, приблизно о 00-39 год., у с. Рівня по вул. Січвих Стрільців Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, внаслідок чого порушив п. 2.5 ПДР України (а.п. 24-26).

В судове засідання з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, клопотань не заявив. Повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції:

- ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за строками, передбаченими ст. 38 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вважаю, безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права на захист, внаслідок неналежного повідомлення його про час та місце слухання справи, оскільки в ст. 129 Конституції України чітко закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про час розгляду справи в суді.

Окрім цього, як вбачається, в протоколі по адміністративне правопорушення чітко зазначено суд в якому буде відбуватись судовий розгляд складеного на ОСОБА_1 протоколу, а саме в Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області (а.п. 1).

Про місце слухання справи саме у Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області наголошували ОСОБА_1 й працівники поліції під час розмови, що вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, долученого до матеріалів провадження (а.п. 7).

З матеріалів провадження також встановлено, що суд приймав заходи для забезпечення явки ОСОБА_1 в судове засідання Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, як шляхом направлення повісток про виклик на 26.02.2019 року; на 25.03.2019 року; на 16.04.2019 року, так й шляхом розміщення оголошення щодо розгляду справ на офіційному сайті Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області (а.п. 11-23).

Право на участь в суді беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду, проте, відповідно до норм діючого законодавства, учасники судового розгляду своїми правими розпоряджаються на власний розсуд в межах процесуального закону, зокрема й правом приймати участь у судовому засіданні.

Звертаю увагу на те, шо судові повістки про виклик ОСОБА_1 були направлені на адресу аналогічну, що останнім зазначено в апеляційній скарзі, зокрема: АДРЕСА_1 (а.п. 30), на вказану ж адресу було направлено й копію постанови суду (а.п. 27).

З огляду на те, що особа, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, була обізнана про розгляд справи, не вживала заходів для явки до суду, її поведінка свідчила про свідоме затягування розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

За наведених обставин суддя мав вжити всіх заходів для вирішення справи у строки, визначені КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд мав би провести розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян.

Таким чином доходжу висновку про безпідставність доводів апелянта в частині порушення судом першої інстанції приписів ст. 268 КУпАП в частині порушення права на захист, у зв`язку із неналежним сповіщенням ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи в суді.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо формального розгляду справи судом першої інстанції, неповного дослідження матеріалів справи та прийняття рішення поза межами суті правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з`ясовані обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно поклав в основу прийнятого рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення докази, що містяться в матеріалах провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №100796 від 03.02.2049 року, складеного уповноваженою на те особою, у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з зазначенням їх анкетних даних, які засвідчені підписами цих свідків (а.п. 1); в поясненнях вказаних свідків, долучених до протоколу, які підтвердили той факт, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився продувати алкотестер Драгер, а також проходити огляд в медичному закладі для визначення стану алкогольного сп`яніння. (а.п. 5); в рапорті працівника поліції, з якого також вбачається, що водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на визначення стану сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що водій відмовився у присутності двох свідків; а також в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, де в графі «результати огляду на стан сп`яніння» міститься запис наступного змісту: «від проходження відмовився» (а.п. 2).

З протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 відмовився як від підписання протоколу про адміністративне правопорушення складного щодо нього, так й від дачі пояснень, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Копію протоколу отримав (а.п. 1), що свідчить про те, що останньому були роз`яснені права, передбачені як ст.63 Конституції України, так й ст. 268 КУпАП.

В протоколі зрозуміло викладено обвинувачення, тобто суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Обставини, що наведені у вказаних вище доказах, а саме відмова ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, узгоджуються з відомостями, що зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.п. 7). Так, на вказаному відеозапису повністю та безстороннє відображений процес проведення працівникам поліції огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, під час якого вбачається присутність двох свідків. Чітко відображено як працівники поліції неодноразово, понад 20 разів ввічливо пропонували ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою технічного засобу на місці зупинки, так й в медичному закладі, проте останній категорично відмовлявся від проходження будь-якого огляду. Окрім цього, з відеозапису вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, що були наявні у ОСОБА_1 - порушення координації рухів, вираження тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, тому сумнівів у їх достовірності не виникає.

Отже, вказаними матеріалами поза всяким розумним сумнівом встановлено, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою алкотесту «Драгер», так й безпосередньо в медичному закладі, у зв`язку із виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, вираження тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, що відповідає як приписам ст. 266 КУпАП, так й вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Твердження апелянта в частині того, що суд першої інстанції при постановленні рішення, вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Встановлені судом фактичні обставини справи, які викладені наступним чином: «03.02.2019 року, приблизно о 00-39 год., у с. Рівня по вул. Січвих Стрільців, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, внаслідок чого порушив п. 2.5 ПДР», тобто дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення точно відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою й було складено протокол (а.п. 1, 24-26).

Посилання апелянта на те, що матеріали провадження містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що викликає протиріччя із суттю пред`явленого йому правопорушення про відмову від проходження огляду, та свідчать про порушення працівниками поліції процедури проведення такого огляду, не є підставою для скасування судового рішення або визнання дій працівників поліції незаконними, а огляду недійсним, оскільки у такий спосіб працівники поліції детальніше виклали обставини події, що стали підставою для складення протоколу. Крім того, відомості, що містяться у вказаному акті, зокрема в графі «Результати огляду на стан сп`яніння» - «Від проходження відмовився», підтверджують обставини, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 2).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись.

Також, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення чи дійсно знаходилась особа, яка відмовилась від медичного огляду у стані алкогольного сп`яніння чи була у тверезому стані, оскільки адміністративна відповідальність настає за сам факт відмови від медичного огляду.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 є склад даного правопорушення.

Приймаючи таке рішення, виходжу також з позиції ОСОБА_1 , викладеної ним під час судових дебатів, в ході яких, останній просив закрити провадження по справі за спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вважаю, що така позиція апелянта свідчить про те, що він погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його дії щодо неявки в судові засіданні суду першої інстанції були спрямовані саме на ухилення від відповідальності та затягуванні судового процесу з метою спливом передбачених законом строків для накладення щодо нього стягнення.

Перевіривши доводи апелянта, що містяться в апеляційній скарзі та наведених ним під час апеляційного перегляду в суді апеляційної інстанції, доходжу висновку, що вони не містять в собі фактів які б впливали на відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - відмова пройти на вимогу працівника міліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло