Номер провадження: 33/813/431/19
Номер справи місцевого суду: 518/1693/18
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Драгомерецького М.М.,

при секретарі Півнєві Д.С.,

за участю: ОСОБА_2, та прокурора Самборського О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з вище зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2018 року, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що електронна система сайту НАЗК некоректно працювала і тому він зміг подати декларацію лише 02 квітня 2018 року. Також зазначає, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП має разовий характер та не відноситься до тривалого адміністративного правопорушення, тому відповідно до ст. 38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, тобто до 02 липня 2018 року, а не з дня виявлення та складання протоколу від 21 листопада 2018 року (а. с. 90-92).

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, прокурор у судове засідання, призначене на 29 березня 2019 року не з'явився. 20 березня 2019 року в судовому засіданні прокурор Самборський О.П. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною. Також зазначив, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 багаторазово заходив на сайт НАЗК, відправити декларацію не намагався тому, що не натискав кнопку «Подати декларацію».

Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь в провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані в повному обсязі, та без повного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, з таких підстав.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП доведена та підтверджується: - протоколом про вчинення корупційного правопорушення №745 від 21.11.2018 року; - витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; - копією наказу №37о/с від 08.08.2007р., згідно якого ОСОБА_2 прийнято на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Ширяївського центру УДДУВП в Одеській області, з 26 липня 2007 року; - посадовою інструкцією молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Ширяївський виправний цент (№111)»; - рапортом уповноваженої особи УЗЕ в Одеській області від 21.11.2018р. про виявлення факту несвоєчасно подання електронної декларації суб'єктом декларування - ОСОБА_2.

Однак апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частина 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Статтею 9 КУпАП, визначено, що адміністративне правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП.)

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомити про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, молодший інспектор відділу нагляду і безпеки Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» ОСОБА_2 подав декларацію (щорічна) за 2017 рік - 02 квітня 2018 року (а. с. 40).

В поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що вчасно не подав декларацію за 2017 рік у зв'язку із некоректною роботою сайту НАЗК, а саме після заповнення всіх розділів щорічної декларації, система постійно зависала (а. с. 15-16).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 30.03.2018р., 31.03.2018р. та 01.04.2018р. зафіксовано дії користувача ОСОБА_2 щодо заповнення декларації, однак подано її було лише 02 квітня 2018 року (а. с. 9-11).

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП. Оскільки ні матеріалами справи, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення в діях ОСОБА_2. Не встановлені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_2 вбачається несвоєчасне подання декларації, але з причин, що не залежали від його волі, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього суб'єктивної сторони, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Отже, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 несвоєчасно подав щорічну декларацію за 2017 рік саме з поважних причин.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо спливу строків для накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчиненні правопорушення, пов'язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно глави 13-А КУпАП, порушення вимог фінансового контролю (ст. 172-6), відноситься до адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Рапортом Оперуповноваженого УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України від 21 листопада 2018 року встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Отже, в даному випадку датою виявлення адміністративного правопорушення є 21 листопада 2018 року (а. с. 54). Постанова Роздільнянського районного суду Одеської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП винесена - 27 грудня 2018 року.

Отже, судом першої інстанції притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у строки, передбачені ч. 3 ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький