Справа № 357/5101/19 Головуючий в суді І інстанції - Шовкопляс О.П.
Провадження № 33/824/2580/2019 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Незвіського Д.Я.,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої Погорілого В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 13.04.2019, ОСОБА_1 , знаходячись в буд. АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 та відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої та її доньки.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суддею помилково кваліфіковано дії особи, як вчинення домашнього насильства, вина особи у вчиненні інкримінованого діяння не доведена відповідно до стандарту доведення вини поза розумним сумнівом.

На думку ОСОБА_1 , звинувачення особи ґрунтується виключно на припущеннях та доказах, які є недопустимими.

Ключовими аспектами (елементами) будь якого із форм домашнього насильства є: умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру; можливість завдання чи реальне завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апелянт звертає увагу на те, що жодного з діянь, які інкримінуються ОСОБА_1 диспозиція ст. 173-2 КУпАП - не містить. Звинувачення в домашньому насильстві мають загальний характер. При цьому жодної конкретної дії та наслідків такої дії в оскаржуваній постанові не зазначаються.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що в протоколі суть адміністративного правопорушення не відповідає диспозиції правової норми ч.1 ст.173-2 КУпАП та не утворює складу такого адміністративного правопорушення.

Органами поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не встановлено (не доведено), яке саме протиправне діяння ним вчинено, так як наслідок суддею помилково визнано особу винним у скоєнні домашнього насильства за відсутності самої події правопорушення та складу адміністративного правопорушення (проступку).

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Незвіського Д.Я., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити,

пояснення потерпілої ОСОБА_4 та її представника Погорілого В.О. , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Європейським судом з прав людини (в подальшому ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів" були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: "критерій національного права", який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; "критерій кола адресатів", відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; "критерій мети та тяжкості наслідків", за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: "Лутц проти Німеччини", "Карелін проти Російської Федерації", "Гурепка проти України", "Лучанінова проти України", "Швидка проти України" та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 1732 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію "кола адресатів" та критерію "мети та тяжкості наслідків". Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є передчасним та необґрунтованим.

Прийняти своє рішення за наслідками розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності апеляційний суд не може, позаяк, на переконання апеляційного суду, протокол складений з порушеннями, які неможливо усунути на стадії апеляційного розгляду, зважаючи на повноваження апеляційного суду. Справа, на підставі ст. 278 КУпАП, повинна була б бути повернута судом першої інстанції органу, що склав протокол, на доопрацювання, з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи прийшов до висновку, що усі досліджені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку стали переконливими та достатніми для суду, щодо встановлення вини ОСОБА_1 , а саме, що останній вчинив психологічне насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_2 протягом тривалого часу, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілих, чим вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався, як на доказ вини ОСОБА_1 , зокрема на протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №201462 від 25 квітня 2019 року.

Відповідно до приписів ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються місце, час вчинення та суть правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність за цією статтею настає в разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Однак, посадовою особою, що складався протокол, таких вимог законодавства не було дотримано. Суд першої інстанції не перевірив складений протокол на предмет відповідності протоколу вимогам ст.256 КУпАП, поклав його в основу доведеності вини ОСОБА_1 та вийшов фактично за межі обвинувачення, що є неприпустимим.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), ОСОБА_1 інкримінувалось, що він 25 квітня 2019 року, вчинив психологічне насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_2 протягом тривалого часу внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілих (останній випадок мав місце 13.04.2019 ), чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у провину психологічне насильство протягом тривалого часу, однак будь-яких даних на підтвердження факту тривалості вказаного адміністративного правопорушення в протоколі не зазначено.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція фактично збільшення об`єму обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та з огляду на те, що без встановлення наслідків правопорушення та зазначення таких обставин у протоколі, який є актом звинувачення (могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), суд апеляційної інстанції не має можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи, постанову суду слід скасувати та прийняти нову, якою матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повернути до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області для встановлення факту вказаного правопорушення та конкретизації таких наслідків у протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки наведені порушення, як судом першої інстанції, так і органом, що складав протокол, є істотними і не можуть бути усунені в судовому засіданні, постанова суду підлягає скасуванню, а матеріали справи як неналежно оформлені - до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області для приведення змісту протоколу відповідно до вимог чинного законодавства та повторного направлення справи до суду, під час якого слід належним чином перевірити доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, матеріали повернути до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області для доопрацювання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко