Справа №574/128/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Куцан В. М.
Номер провадження 33/816/212/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 574/128/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 10.04.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката Міненка С. А.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, оскільки висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи, показання одного із свідків є недопустимим доказом, інші допитані в суді свідки заперечили факт проходження ним огляду на стан сп`яніння в присутності свідків, а також підтвердили те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом та продовжив подальший рух.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 10.04.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 23.01.2019 о 14:50 ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ-2106 н. з. НОМЕР_1 на 50 км автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці (шляхом продуву приладу «Драгер») та огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 002672 від 23.01.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій, обов`язковою та необхідною умовою є встановлення факту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння на законну (в тому числі і обґрунтовану) вимогу працівника поліції з дотриманням встановленого законом та відповідними нормативно-правовими актами порядку, а також забезпеченням прав і законних інтересів особи, яка підлягає такому огляду.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 2.5 ПДР, ч. 1 ст. 130 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи категорично заперечив та пояснив, що 23.01.2019 він дійсно керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Після перевірки документів поліцейські запросили його до приміщення поста поліції, де склали протокол за те, що він нібито відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, другий екземпляр якого йому не надали, а також повідомили, що якщо він не підпише вказаний протокол, то автомобіль поставлять на штраф майданчик. Тому він був вимушений погодитися та поставив свій підпис. При цьому, він проходив огляд за допомогою приладу «Драгер», але за відсутності свідків, і результат огляду був негативним.

Допитані суддею суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що вони разом із ОСОБА_3 рухались на автомобілі під керуванням останнього та були зупинені працівниками поліції. ОСОБА_3 запросили до поста поліцейських, де він знаходився деякий час, а коли повернувся. то повідомив, що на нього склали протокол за керування автомобілем без водійського посвідчення і наклали штраф, після чого вони продовжили рух. Також свідки заперечили факт проходження огляду ОСОБА_3 огляду на стан сп`яніння у присутності свідків та підтвердили ту обставину, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 002672 від 23.01.2019 складений без дотримання вимог закону, оскільки працівники поліції склали цей документ без наявності на те правової підстави, а саме відмови водія ОСОБА_3 проходити огляд на стан сп`яніння.

Що стосується письмових пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі і клопотання останнього щодо врахування його попередніх пояснень, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки вказані свідки неодноразово викликалася у встановленому законом порядку до судів першої та апеляційної інстанцій для надання показань безпосередньо в судовому засіданні з метою усунення протиріч, але до суду вони так і не з`явилися та про причини своєї неявки не повідомили.

Виходячи з усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia), заява № 51198/08) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», апеляційний суд вважає, що безпосередні показання ОСОБА_3 в судах першої та апеляційної інстанцій мають більше значення (пріоритет) для встановлення істини у справі та факту винуватості останнього у порушенні ПДР, ніж письмові пояснення останнього в протоколі та письмові пояснення свідків, ще й викладених власноруч поліцейським.

Також у передбачений процесуальними нормами спосіб до суду першої інстанції та апеляційного суду неодноразово викликалися і працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , один з яких склав протокол про адміністративне правопорушення, а другий відібрав письмові пояснення у вказаних вище свідків, але в судове засідання останні також не з`явилися і будь-яких пояснень з приводу наявних у справі сумнівів та протиріч не надали.

Постанова працівника поліції від 23.01.2019 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП не може бути беззаперечним доказом вини останнього у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки цим процесуальним рішенням ОСОБА_3 притягнутий до відповідальності за керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, що останній не заперечує, а тому жодного преюдиційного значення при встановленні факту відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку воно не має.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 умисних дій, направлених на порушення п. 2.5 ПДР.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 10.04.2019 відносно ОСОБА_14 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.