П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року

Суддя шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,за участю особи,яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,не працює

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 405373 від 20.01.2019 р.,в якому зазначено,що 20.01.2019 року о 00.07 год.по вул.Чарівній 121 в м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf»р.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння,від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків,чим порушив вимоги п 2.5 Правил дорожнього руху,за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП.

В письмових поясненнях по суті інкримінованого йому порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та при розгляді справи в суді ОСОБА_1 зазначив,що заперечує викладі у протоколі обставини,проходив по вул.Чарівній 125,зупинився на вимогу працівників поліції та надав для перевірки особисті документи,транспортним засобом не керував,направлення на огляд на стан сп`яніння до медичного закладу не отримував.

Всебічно вивчивши матеріали справи, з урахуванням дослідженого відеозапису,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення свого підтвердження доказами не знайшла,виходячи з такого.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад адміністративного правопорушення по статті 130 ч.1 КпАП України становить керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол в даному випадку складений з підстав відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України(далі ПДР),водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння,впливу наркотичних або токсичних речовин.

Таке положення ПДР є формою правового забезпечення працівників поліції в процесі визначення здатності водіїв здійснювати безпечне керування транспортними засобами.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом,вершник,візник,погонич тварин,який веде їх за поводдя,прирівнюється до водія.Водієм є також особа,що навчає керуванню,знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справи та Міністерства охорони здоров*я № 1452/735 від 09.11.2015 р.,зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.09.2015 р.за № 1413/27858 ,яка визначає процедуру огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та оформлення результатів такого огляду,огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів,дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Слід зазначити,що проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції є факультативною стадією такого огляду і відмова від нього не є адміністративним правопорушенням(п.6 Інструкції), обов`язковим є проведення огляду саме у закладах охорони здоров`я і відмова саме від нього становить склад адміністративного правопорушення,передбаченого ст.130 ч.1 КпАП .
Таке положення Закону забезпечує право громадянина,якщо він вважатиме результати перевірки,проведеної співробітником поліції,невірними,одразу бути направленим до закладу охорони здоров`я на медичний огляд.
Відповідно до зазначеної Інструкції(п. 3)поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
У разі проведення огляду у закладі охорони здоров`я,який проводиться на підставі відповідного направлення(п.8 Інструкції),з моменту виявлення підстав для проведення огляду і до доставки до закладу охорони здоров`я повинно пройти не більше двох годин, зі спливом цього часу в особи виникає підстава для непроходження огляду в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з тим, що такий огляд не буде законним.
Як передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованності будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.
Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч.1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 20.01.2019 р.,складеному інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальону УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Зубенком О.Г.,та рапорту на ім`я начальника УПП у Запорізькій області,складеного інспектором Никитенко М.В.,вбачається,що 20.01.2019 р.приблизно о 00.07 год.під час несення служби патрульним екіпажем № 802 була отримана інформація у радіоефірі про те,що водій транспортного засобу «Volkswagen Golf»р.н. НОМЕР_1 по вул.Чарівній під час руху порушив ПДР,не відреагував на вимогу про зупинку.Автомобіль був виявлений поблизу будинку по вул.Чарівній 121,водій з місця події втік.У дворі будинку по вул.Чарівній 125 в м.Запоріжжі був затриманий ОСОБА_1 ,який є власником транспортного засобу «Volkswagen Golf»р.н. НОМЕР_1 ,відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як особа,у якої виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння,за допомогою спеціального технічного засобу та у закладі охорони здоров`я,з цих підстав на водія був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП.

Одночасно з протоколом про адміністративне правопорушення до суду був наданий диск для лазерних систем зчитування без маркування,з пояснювальним написом БД № 405373 ,не упакований та не опечатаний,не зазначений додатком до протоколу.

При його перегляді під час розгляду справи встановлено,що на цьому диску містяться відеофайли,створені 20.01.2019 р.,а саме:

-тривалістю з 00.07.19 год.до 00.09.52 год.з боді-камери,які не містять інформації щодо предмета доказування

-тривалістю з 00.08.57 год.до 01.48.00 год.з камери,встановленої на службовому автомобілі поліції та боді-камери працівника поліції ОСОБА_2 .

З відеозапису встановлено,що 20.01.2019 р.автомобіль патрульної поліції з 00.05.41 год.переслідував по вул.Чарівній та іншим прилеглим вулицям автомобіль невстановленої марки та з невстановленим номером,через певний проміжок часу зупинився у паркувальному майданчику по вул. Чарівній 121 ,де на той час вже знаходився припаркований автомобіль «Volkswagen Golf»р.н. НОМЕР_1 ,водій у салоні автомобіля був відсутній. Приблизно о 00.16.00 год.відеозапис продовжений з того,що у салоні автомобіля поліції знаходився ОСОБА_1 ,який побажав присутності під час спілкування з працівниками поліції адвоката.В присутності адвоката Абакаров В.А.пояснив,що був безпідставно затриманий у дворі будинку 125 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,автомобілем «Volkswagen Golf»р.н. НОМЕР_1 перед тим не керував,є його власником,проте на автомобілі до буд.121 по вул.Чарівній приїхав хтось з його друзів,хто має ключі від автівки.

Свідки,запрошені працівниками поліції на місце події, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,на запитання адвоката пояснили,що ОСОБА_1 за кермом автомобіля не бачили.

Відтак,жодних доказів ,що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 20.01.2019 р. ОСОБА_1 керував вказаним у протоколі автомобілем ,при розгляду справи не надано.

В подальшому ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння вимагав пояснити підстави проведення такої перевірки відносно нього,з урахуванням його викладених вище пояснень,при цьому працівник поліції запропонував свідкам сприймати його пояснення як відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння,про що також був складений акт огляду на стан сп`яніння із зазначенням про те,що огляд не проводився через відмову водія.

Зазначені обставини були викладені у поясненнях від імені свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бланках друкованого зразка,з якими свідки ознайомлені шляхом їх прочитання.

Водночас,немає доказів того,що ОСОБА_1 працівником поліції було видано направлення на огляд до медичного закладу і саме від проходження такого огляду останній відмовився у присутності свідків,оскільки ані відеозапис,ані пояснення свідків інформації про це не містять, ОСОБА_1 ці обставини заперечував.

При оцінці усіх досліджених доказів суддя дійшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення,оскільки не надано жодних доказів,які підтвердили б вчинення ним тих дій,які ставляться за провину,за стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення в практиці Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України»,та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ,висловлене у постанові від 04.07.2018 р.у справі № 688/788/15-к провадження № 51-597км17.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення,яка приймається ім`ям держави, має бути законною, обгрунтованою і справедливою.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням(проступком)визнається винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільний порядок, власність,права та свободи громадян,на встановлений порядок управління, за які законом передбачена адміністративна відповідальність.

Оскільки в діях ОСОБА_1 не встановлено порушень вимог чинного трудового законодавства,провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.247 ч.1 п.1 КпАП України,суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою,яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником,потерпілим,його представником протягом десяти днів з дня вручення постанови до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України N 2-рп/2015 від 31.03.2015 року).

Суддя Ю.А. Галущенко