Справа № 740/4809/19
Провадження № 3/740/1131/19
ПОСТАНОВА
Іменем України
01 листопада 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої-судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Дьоміної Н.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, громадянина України, начальника складу відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 , який проживає АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ,
за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
23 та 24 вересня 2019 року близько 09-00 год. військовослужбовець за контрактом начальник складу відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в умовах дії особливого періоду, перебував на території військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння.
Дані факти підтверджується:

протоколами про адміністративні правопорушення АЗ160 №3 від 23 вересня 2019 року та АЗ3160 №4 від 24 вересня 2019 року;

рапортами начальника зберігання ОСОБА_2 від 23.09.2019 року та 24.09.2019 року;

письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно яких 23.09.2019 та 24.09.2019 року вони були свідками при виявленні начальника складу ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти медичний огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння в лікарні він погодився. Після чого в їх присутності був доставлений до лікарні, де було підтверджено стан алкогольного сп`яніння;

виписками із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 №20 від 23.09.2019 року, результат 2,01%., та №21 від 24 вересня 2019 року результат 1,87%..

Тобто ОСОБА_1 виконував обов"язки військової служби в умовах особливого періоду в нетверезому стані, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20, ч.3 ст.172-20 КУпАП, згідно якої відповідальність настає за настає, зокрема, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,- вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Також суд враховує слідуюче.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Поняття особливого періоду наведене у ч.1 ст.1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У ч.4 ст.3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас ст.1 Закону №3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинявся.
В судове засідання ОСОБА_1 повторно не зявився. Про розгляд справи в суді обізнаний, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням.
Відповідно до ст.268 КУпАП його участь не є обов`язковою.

Вищезазначені докази в порядку ст.ст.251, 254 КУпАП доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень за ч.3 ст.172-20, ч.3 ст.172-20 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Із врахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує вимоги ч.2 ст. 36 КУпАП, згідно якої, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Отже йому слід призначити стягнення згідно ч.3 ст. 172-20 КУпАП.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері проходження військової служби, особу порушника, який згідно протоколу вперше притягається до адміністративної відповідальності, працює, має постійне місце проживання. Обставина, що пом`якшує відповідальність - перше притягнення до адміністративної відповідальності, обтяжуючі обставини в протоколі не зазначені, при цьому суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі. На підставі викладеного суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді накладення штрафу, даний вид стягнення є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
З ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст.33, 40-1, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді двохсот п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн штрафу на користь держави.

У разі несплати штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення постанови про накладення штрафу у порядку примусового виконання постанови відділом державної виконавчої служби стягується подвійний розмір штрафу у сумі 7310 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду області протягом десяти днів з дня її винесення.

Головуюча суддя Т.Г.Ковальова