Справа № 740/350/19 Головуючий у 1 інстанції Ковальова Т. Г.
Провадження № 33/4823/234/19
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі захисника-адвоката - Ващенка М.О.,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_1 07 січня 2019 року о 00 год. 50 хв. в м. Ніжині, по вул. Незалежності керував автомобілем «Opel Omega", д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння:різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, незв`язна мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» та огляду на стан сп`яніння у медичному закладі особа правопорушник відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підтвердження своїх вимог вказує, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально, та вважає, що місцевим судом було порушено його право на захист, оскільки розгляд справи було здійснено без його особистої участі, незважаючи на те, що він належним чином не був повідомлений про розгляд справи, що в свою чергу перешкодило з`ясуванню фактичних обставин справи, та не вислухано його пояснень, а взято до уваги лише докази, наявні в матеріалах справи.

Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, так як справу було розглянуто без його участі, а копію постанови він отримав лише 22 травня 2019 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Явка апелянта на засідання суду апеляційної інстанції є необов`язковою.

Будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання в черговий раз не з`явився, проте, від захисника-адвоката Ващенка М.О. неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю явки ОСОБА_1 в судове засідання, оскільки останній перебуває за межами Чернігівської області, не повідомивши про детальні причини неявки його до суду, та не надавши будь-яких документів чи доказів поважності такої неявки.

Враховуючи те, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності та її представник - захисник-адвокат Ващенко М. О. в попередньому судовому засіданні були заслухані, та з`ясовано їх позицію, які висловились на підтримання вимог, викладених в апеляційній скарзі, що свідчить про те, що права, передбачені ст. 268 КУпАП порушені не були, а тому, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи доводи ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими і, на думку суду, є поважними причинами пропуску на апеляційне оскарження, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на невизнання своєї вини особою правопорушником під час розгляду справи в місцевому суді, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, зокрема, відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №035768 від 07 січня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 07 січня 2019 року о 00 год. 50 хв. в м. Ніжині, по вул. Незалежності керував автомобілем «Opel Omega", д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, незв`язна мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» та огляду на стан сп`яніння у медичному закладі особа правопорушник відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України( а.с. 3).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що ОСОБА_1 в їх присутності повідомив, що вживав спиртні напої та керував автомобілем «Opel Omega", на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі - відмовився (а.с. 5,6).

Наявним у справі про адміністративне правопорушення доказам суд надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння за наявності підозри знаходження особи в такому стані.

Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження, оскільки проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду особою, щодо якої порушується таке питання.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 складений за фактом відмови останнього від проходження медичного огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Таким чином, склад правопорушення в його діях є закінченим вже з моменту відмови від проходження відповідного обстеження.

Щодо доводів апеляційної скарги про проведення судом розгляду за відсутності ОСОБА_1 , то вони не спростовують висновків суду про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 неодноразово повідомлялося про розгляд справи в місцевому суді, однак, поштові повідомлення поверталися з причин, які не залежали від працівників пошти без вручення адресату, що на думку суду є ухиленням від явки в судове засідання, оскільки, за можливості дізнатися про рух справи, ОСОБА_1 не виявив такого бажання, та не вчинив жодних дій з приводу отримання інформації щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, натомість ухилився від отримання судових повісток, що в своєю чергу дає підстави вважати, що суд першої інстанції, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, цілком законно та обґрунтовано розглянув справу за його відсутності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Права, які на думку ОСОБА_1 були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема, надання показань, долучення до матеріалів справи інших доказів, та інше, були повністю поновлені та реалізовані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що така позиція особи правопорушника є захисною, та направленою на уникнення від притягнення до адміністративної відповідальності, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджуються зібраними у справі доказами.

Порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це просив апелянт у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено у відповідності до положень ст. ст. 23, 33 КУпАП. З вказаним видом адміністративного стягнення апеляційний суд погоджується, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки та особу порушника.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить достатніх підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, для скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, яке б потягло за собою безумовне скасування судового рішення суду першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач