ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/713/19 Справа № 199/2213/19 Суддя у 1-й інстанції - Лисенко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Згідно постанови суду першої інстанції, 04.03.2019 року о 23.50 годині по вул.Каруни 131-м у м.Дніпрі водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Tranzit Connect», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, просить скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає про незаконність постанови суду першої інстанції, винесеної з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на відсутні докази факту керування автомобілем, про що він наголошував працівникам поліції, оскільки він лише перебував в салоні транспортного засобу та чекав на свого приятеля, щоб відштовхати автомобіль додому, так як він був в несправному стані. Вважає рапорт поліції неналежним доказом, оскільки його складання при вчиненні порушень ПДР не передбачено законодавством України. Крім того, ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкоголю, у зв`язку з чим відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки це було очевидним і в даній процедурі не було сенсу. Вважає відеозапис з нагрудної камери поліцейського неналежним доказом, так як з нього не вбачається факт керування автомобілем, а свідки засвідчили лише відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що ним і так не оскаржується. Судом першої інстанції не допитано в судовому засіданні свідків, пояснення яких були прийняті як докази по справі, а також порушено вимоги ст. 33, 280 КУпАП і не обґрунтував рішення щодо обрання саме такого заходу та розміру адміністративного стягнення.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, закривши провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що викладене в постанові суду твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 134670 від 05 березня 2019 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю узгоджуються між собою та які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з рапортом поліцейського 04.03.2019 року при патрулюванні АНД району о 21 год. 43 хвилини на службовий планшет отримано виклик про порушення ПДР по вул. Каруни 131-м та в картці зазначено, що водій ОСОБА_4 Transit Connect державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває у стані сп`яніння, прибувши на місце виклику даний транспортний засіб дійсно було виявлено за вказаною адресою поблизу магазину АТБ, однак він не рухався. Даний автомобіль було помічено у русі при патрулюванні району поблизу даного магазину і прийнято рішення про його зупинку. В ході спілкування з водієм, в нього було помічено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння останній відмовився в присутності двох свідків, внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, наявного в матеріалах справи, підтверджено, що працівники патрульної поліції 04.03.2019 року поблизу АТБ по вул. Каруни 131-м повідомили водію транспортного засобу Ford Transit Connect державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що вони зафіксували рух його автомобіля, факт встановлення поліцейським ознаків алкогольного сп`яніння у водія під час спілкування з ним та перевірки документів, про що останній це не заперечував, роз`яснення патрульним прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та в присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, на що ОСОБА_1 відмовився, підтвердивши, що дійсно вживав алкогольні напої та перебуває в стані сп`яніння. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.

Також, з даного відеозапису дійсно спостерігається наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , зокрема, порушення мови.

Доводи апеляційної скарги, що рапорт поліцейського не може бути належним доказом та його складання не передбачено чинним законодавством України є неспроможними, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі можуть будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутні адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З огляду на те, що зазначений рапорт поліцейського узгоджується з іншими достовірними доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, він може бути прийнятий як доказ.

Необґрунтованими є твердження ОСОБА_1 , що відеозапис є неналежним доказом, оскільки ним не підтверджено факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання апеляційного суду те, що ОСОБА_1 дійсно вживав спиртні напої, однак перебував в автомобілі і чекав свого приятеля аби відштовхати його додому, оскільки транспортний засіб знаходився в несправному стані, не виключає факт керування автомобілем. Так, як слідує з відеозапису, ОСОБА_1 перебував за кермом на місці водія з явними ознаками алкогольного сп`яніння, при цьому транспортний засіб знаходився поблизу магазина АТБ, на зупинці громадського транспорту, фактично на проїзній частині вул. Каруни м. Дніпра. ОСОБА_1 . заперечував, що він керував автомобілем, однак на питання поліцейського яким чином автомобіль перемістився з місця стоянки магазину АТБ на проїзну частину вулиці, пояснити не зміг, стверджуючи, що працівники поліції його автомобіль самі відштовхали зі стоянки. Разом з тим, така версія ОСОБА_1 є неспроможною та не підтверджується жодними доказами. Крім того, твердження ОСОБА_1 про несправність транспортного засобу також спростовується дослідженим відеозаписом, з якого не слідує, що водій ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції про несправність його транспортного засобу. Окрім цього, на питання поліцейського чи зможе Корольков Г ОСОБА_5 В. викликати водія серед знайомих чи друзів, щоб забрати його та транспортний засіб чи необхідно викликати евакуатор для цього, останній повідомив, що за ним приїдуть, при цьому не зазначив про неможливість керувати автомобілем через його несправний стан та про наявність будь-яких труднощів перевести його з місця зупинки.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, у зв`язку з його несправністю і лише перебував в стані алкогольного сп`яніння спростовуються матеріалами справи та апеляційний суд розцінює їх як спосіб захисту від притягнення до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зазначений висновок, узгоджується і з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Пунктом 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року (Далі - Інструкція), передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що працівниками поліції дотримані дані вимоги законодавства та вище зазначеними наявними доказами підтверджується, що 04.03.2019 року о 23.50 годині по вул.Каруни 131-м у м.Дніпрі водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Tranzit Connect», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дана інформація повністю узгоджується з поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У зв`язку з чим, твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги, що суд прийняв як докази у справі письмові пояснення свідків, при цьому не допитавши їх в судовому засіданні, у зв`язку з тим, що письмові пояснення можуть бути допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та їх зміст узгоджується з іншими доказами, наявними у справі. Крім того, пояснення свідків між собою суперечностей не містять, будь-яких сумнівів в їх достовірності не викликають.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про недотримання судом вимог ст.ст. 280, 33 КУпАП при обранні саме такого виду та розміру стягнення, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Судом першої інстанції повністю дотримано вказані вимоги закону, а враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає альтернативний вид адміністративного стягнення, суд правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи всі наявні докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун