Єдиний унікальний номер 725/239/19
Номер провадження 3/725/132/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м.Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Нестеренко Є.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який працює поліцейським 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст.124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Із протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду 14 січня 2019 р., вбачається, що ОСОБА_1 02 січня 2019 року о 16 год. 25 хв. на автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» 498км+820м керуючи оперативним автомобілем марки «ISUZU D-MAX» державний номерний знак 112946 із увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом не дотримався бокового інтервалу та допустив зіткнення з металевим (відбійником) в ході чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.13.1 ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнавав, але пояснив, що переслідував потенційного злочинця, та виконував службові обовязки в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 02.01.2019 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 отримав інформацію від працівників прикордонної служби про незаконне перевезення тютюнових виробів та транспортному засобі марки «OPEL VIVARO» сірого кольору. Після чого лейтенант поліції ОСОБА_2 зателефонувала керівнику ОСОБА_3 передала йому цю інформацію, де він у телефонному режимі наказав допомогти прикордонній службі, зупинити транспортний засіб та затримати особу. Побачивши даний транспортний засіб марки «OPEL VIVARO» сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 та лейтенант поліції ОСОБА_2 вирішили зупинити цей транспортний засіб, але водій проігнорував вимогу про зупинку транспортного засобу та поїхав далі. Після чого вони (ОСОБА_1 та ОСОБА_2А.) почали переслідувати транспортний засіб «OPEL VIVARO» із включеними проблисковими маяками, неодноразово включали звукові сигнали, але водій не реагував, чим створив аварійну ситуацію, в результаті чого, щоб не зіткнутися з ним, іншими

автомобілями та для відвернення загрози життю та здоровю ОСОБА_1В був вимушений здійснити наїзд на огородження(металевий відбійник).

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об'єктивний, так і суб'єктивний критерії, проте визначальним має бути об'єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Виходячи з вище наведеного суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня ознака вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому й відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. ОСОБА_1 виконував свої службові обовязки у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, за яких така небезпека не могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Але, оскільки на час розгляду адміністративної справи закінчились строки передбачені ст. 38 КУпАП про накладення адміністративного стягнення то провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.18, 38, 247, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст. 124 КУпАП - закрити у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко