Справа № 372/766/19
Провадження № 3-352/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2019 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

з участю:прокурора: Малишенка Д.О.,

захисника Кириленка О.В.,

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_3

розглянувши матеріали, що надійшли від управління захисту економіки в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, що зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, працюючої - головним спеціалістом Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_1

по ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 583 від 22 лютого 2019 року ОСОБА_3, перебуваючи на посаді головного спеціаліста Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, несвоєчасно, без поважних причин,03.04.2019 року подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При складенні протоколу ОСОБА_3 вину не визнав.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 винною себе не визнав, пояснила, що правопорушення не вчиняла, оскільки в установленому законом порядку розпочала вживати заходи для подання декларації за 2017 рік 29.03.2018 року тобто своєчасно, однак не змогла цього зробити через відсутність технічної можливості доступу до реєстру, після цього вона неодноразово намагалась подати декларацію,потім не працював реєстр НАЗК, після відновлення доступу до реєстру вона подала декларацію, тому діяла добросовісно, умислу на вчинення правопорушення не мала.

Захисник Кириленко О.В. в судовому засіданні надав аналогічні пояснення.

Прокурор в судовому засіданні викладені обставини в протоколі про адміністративне правопорушення підтримав та просив притягти ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши прокурора, захисника, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, вважаю встановленими наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 Закону за вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Наказом Обухівського районного управління юстиції Київської області від 08.12.2009 № 10/15 «Про призначення ОСОБА_3» останню призначено на посаду головного спеціаліста Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

17.09.2007 ОСОБА_3 прийняла присягу державного службовця.

08.12.2010 ОСОБА_3 письмово попереджено про відповідальність за вчинення корупційних або пов'язаних із корупцією правопорушень.

Наказом Головного управління юстиції у Київській області від 17.12.2012 № 1365/20 внесено зміни до облікових даних ОСОБА_3 шляхом зміни прізвища «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» на підставі свідоцтва про шлюб від 08.09.2012 серія НОМЕР_2.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті1 цього закону.

Згідно з п. З ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» посада головного спеціаліста Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області відноситься до посад державної служби категорії «В».

Отже, ОСОБА_3, будучи головним спеціалістом Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, була державним службовцем категорії «В», яка належним чином попереджена про встановлені Законом обмеження.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом.

Згідно з підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_3, будучи державним службовцем, була суб'єктом, на яку поширювалась дія Закону та суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Відповідно до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 Закону суб'єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і пп. «в» п. 2, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. З цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Отже, ОСОБА_3, будучи головним спеціалістом Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, була суб'єктом, на яку поширюється дія Закону та суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Згідно з приміткою до ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, зобов'язана була подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017рік в період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2018 до 00 год. 00 хв. 01.04.2018.

Частиною 1 ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення установлено, що несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення за несвоєчасне неподання декларації буде відсутня у разі об'єктивної неможливості вчасного її подання, тобто поважних причин (неналежна робота Реєстру, хвороба, інша непереборна сила, що унеможливлює вчасне подання декларації), і її подальше несвоєчасне подання декларації не утворює склад адміністративного правопорушення, окрім випадків, коли суб'єкт правопорушення вже після усунення таких причин, свідомо бездіє тривалий час і не подає декларацію.

Відповідно до пояснення ОСОБА_3 встановлено, що остання подала несвоєчасно декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік у зв'язку з технічними проблемами на сайті НАЗК, які виникли у неї при подачі даної декларації 30.03.2018. Вважаючи, що її декларація подана, вона припинила спроби по подачі декларації, але після того, як їй повідомило керівництво про відсутність її декларації на сайті НАЗК, змогла подати її лише 03.04.2018.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному сайті (https://portal.nazk.gov.ua), свою декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік ОСОБА_3, подала лише 03.04.2018, тобто несвоєчасно, без поважних причин.

Про технічну справність Реєстру та можливість подання ОСОБА_3 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік за період з 00 год. 00 хв. 01.01.2018 по 23 год. 59 хв. 31.03.2018 року свідчить відповідь із ДП «Українські спеціальні системи».

Під час проведення перевірки не встановлено будь-яких підстав та причин, які перешкоджали ОСОБА_3 подати декларацію відповідно до пп. З п. 5 Розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру.

Таким чином, ОСОБА_3, будучи обізнаною щодо вимог Закону, усвідомлюючи обов'язок подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік відповідно до публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подала зазначену декларацію лише о 19 год. ЗО хв. 03.04.2018, тобто несвоєчасно, без поважних причин.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, перебуваючи на посаді головного спеціаліста Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, являючись суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, на яку поширюється його дія та примітки до ст. 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порушення вимог ч. 1 ст. 45, несвоєчасно, 03.04.2018 року, без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, такі твердження спростовуються як письмовими доказами, поданими суду одночасно із протоколом, так і наданими стороною захисту під час розгляду справи по суті.

Так, з доданих до протоколу матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово намагалась подати декларацію за 2017 рік, про що свідчить витяг про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинялись нею для подання декларації, які об'єктивно унеможливлювали подання нею декларації у передбачений Законом строк, свідомі дії по реалізації спроб своєчасного подання Національному агентству декларації за 2017 рік.

Аналогічні за змістом пояснення ОСОБА_3 та її захисник надали під час розгляду справи по суті, тому її правова позиція є послідовною та об'єктивно підтверджується належними і допустими доказами.

Зокрема, органу, що складав протокол, всупереч змісту самого протоколу було достовірно відомо про вжиття з 29.03.2018 року заходів для подання декларації, тобто до 01.04.2019 року - граничного строку такого подання згідно законодавства, оскільки з витягу вбачається, що ОСОБА_3 4 рази в період з 29.03.2018 року по 30.03.2018 року намагалась подати декларацію та вважала, що декларація подана. З матеріалів справи вбачається, що діючи добросовісно ОСОБА_3 вчинила дії для відновлення технічної можливості подання декларації та подала декларацію

Таким чином, викладені у протоколі відомості щодо наявності об'єктивної сторони інкримінованого правопорушення спростовуються дослідженими суддею доказами та не знайшли об'єктивного підтвердження при розгляді справи по суті.

Враховуючи викладене, вважаю, що під час направлення протоколу до суду та під час судового розгляду не було представлено переконливих і допустимих доказів винуватості ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що визначено ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» під корупційним правопорушенням розуміється діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та /або цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 9 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення пов'язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб'єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв'язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб'єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов'язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб'єкта до вчиненого ним діяння. Його обов'язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Суб'єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення пов'язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб'єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із визначення поняття, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто сутність правопорушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов'язана вчинити певні дії, однак прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З пояснень ОСОБА_3 які підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів вбачається, що остання не мала на меті ухилитись від своєчасного подання декларації, більш того, до сплину передбаченого законом строку вживала заходи для подання декларації, при виникнення технічної неможливості доступу реєстру декларації на сайті НАЗК, надалі неодноразово вживала заходів для забезпечення подання декларації, однак внаслідок вжитих нею заходів змогла це зробити лише після появи технічної можливості доступу до відповідного реєстру, а саме через три дні після сплину передбаченого законом строку, що не є суттєвим простроченням такого строку. При цьому ОСОБА_3 вважала такі дії достатніми для повного виконання вимог чинного законодавства, а свою поведінку - добросовісним виконанням своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно встановити той факт, що ОСОБА_3 усвідомлювала суспільну небезпечність невжиття передбачених протоколом заходів щодо запобігання корупції, передбачала негативні наслідки та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не містять жодних даних про форму вини останньої, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу. Натомість, з пояснень особи чітко вбачається, що вина в її діях відсутня.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи усі обставини, викладені вище, суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутня суб'єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), від 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру (рішення у справі «Лучіанінова проти України»).

Отже, розглядаючи справу з притягнення до адміністративної відповідальності, слід забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було забезпечено участь у розгляді справи прокурора як сторони обвинувачення.

Однак при розгляді справи про адміністративне правопорушення стороною обвинувачення належно не було виконано обов'язок доведення винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Слід зазначити, що протиріччя у датах вчинення ОСОБА_3 дій щодо початку процедури подання повідомлення не були усунуті під час судового розгляду, прокурором не спростовано повідомлені ОСОБА_3 та підтверджені письмовими доказами відомості про те, що вона вживала дієвих заходів для подання декларації у встановлений законом строк, однак не змогла цього зробити з незалежних від її волі причин, а саме через технічні проблеми доступу до сайту НАЗК.

Вважаю, що у цій справі винуватість ОСОБА_3 не було доведено з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки протиправний умисел у її діях відсутній.

Враховуючи викладене вище, за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення провадження по справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі сукупності досліджених доказів, керуючись ст.ст. 172-6, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанов а може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Суддя М.В.Кравченко