Справа № 350/69/19
Провадження № 33/4808/133/19
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1, з участю захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2019 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постановлено застосувати до нього адміністративне стягнення штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 384 грн 20 коп. судового збору.

Згідно даних оскаржуваної постанови, 31 грудня 2018 року о 05 годині 30 хвилин у смт. Рожнятів по вул. Шкільна ОСОБА_4 керував транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного спяніння: різкий запах з порожнини рота, нечітке мовлення. Огляд на стан спяніння водій пройти відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 (а.с. 20-22):

- судових повісток про виклик до суду він не отримував, однак справу розглянуто без його участі, чим порушено його право на захист та на справедливий суд, оскільки він не зміг надати суду докази своєї невинуватості;

- заперечує той факт, що він керував транспортним засобом на момент приїзду працівників поліції, оскільки перебував у автомобілі як пасажир. Запевняє, що саме з цих підстав відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки, вважає, що жодним правовим документом не передбачено освідування пасажира автомобіля на стан алкогольного сп'яніння, як і відповідальність пасажира за відмову від проходження такого освідування;

- категорично заперечує щодо того, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння;

- з запису відеокамери патрульного поліцейського, на думку апелянта, видно, що автомобіль стоїть на стоянці з вимкненим двигуном і не рухається. Відтак прямих доказів керування ОСОБА_4 даним автомобілем нема;

- письмовими поясненнями ОСОБА_5, долученими до апеляційної скарги, підтверджено, що саме він, а не ОСОБА_4, керував автомобілем, який перебуває в користуванні ОСОБА_5 з серпня 2018 року. По факту події, що мала місце 31.12.2018 зазначив, що в автомобілі закінчилось пальне, тому він як водій і власник автомобіля пішов до стоянки таксі, щоб поїхати на АЗС за пальним.

Апелянт вказує на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки судовий розгляд справи було проведено без його участі, а про оскаржувану постанову він дізнався лише 21.02.2019. З цих підстав, строк на апеляційне оскарження просив поновити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

3. В суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи апеляції, просив її задовольнити з указаних у ній мотивів. Дійсно, ОСОБА_2 був у стані алкогольного спяніння, однак не керував автомобілем, який стояв на стоянці біля суду з вимкненим двигуном і габаритами. ОСОБА_2 сидів на сидінні водія і слухав музику, а його брат пішов шукати пальне. ОСОБА_2 дійсно був у стані спяніння і тим пояснюється, що він спочатку називав одне прізвище водія, а потім інше. Однак він відмовився проходити огляд, бо не був водієм і для такого огляду не було законних підстав.

4. Мотиви апеляційного суду

4.1. За ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Цей строк може бути поновлено, якщо він пропущений із поважних причин і є відповідне клопотання. Згідно матеріалів справи:

- постанову винесено судом першої інстанції 11 лютого 2019 року без участі апелянта (а.с. 14-15);

- згідно заяви ОСОБА_4 (а.с. 17), рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19), поштового конверту (а.с. 26), витягу з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень (а.с. 28), копію оскаржуваної постанови ОСОБА_4 отримав 21.02.2019.

За таких обставин, причини пропуску строку на апеляційне оскарження знайшли своє підтвердження, сумніву у суду не викликають, відтак строк підлягає поновленню.

4.3. Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

4.4. Згідно приписів ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а згідно з ч. 1 ст. 7 цього ж Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При розгляді справи про адмінправопорушення суддя, у відповідності вимог ст. 280 та 283 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції не дотримався.

4.5. Приписами п. 2.9 «а» ПДР України водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до п. 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В апеляційному суді оглянуто відеозапис камер патрульних поліцейських.

4.6. Апелянт ОСОБА_4, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, категорично заперечує те, що він керував вказаним транспортним засобом (2:00 хв. відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських ).

Саме це суд першої інстанції не перевірив, розглянувши справу без участі апелянта, який не зміг подати докази своєї невинуватості.

По-перше. Пояснення апелянта про те, що він не керував і його не зупиняли працівники поліції підтверджено даними відеозапису з відеокамери патрульного поліцейського, де видно, що автомобіль патрульних поліцейських підїхав ззаду до автомобіля, який стоїть на узбіччі з увімкненим освітленням. З початку запису видно, що автомобіль не рухається, зі сторони водія з автомобіля виходить чоловік (як зясовано на 00:35 хв. відеозапису , ОСОБА_4М.). Прямі докази керування ОСОБА_4 вказаним автомобілем на долученому до матеріалів справи відеозаписі відсутні (відеозапис 20181231_052852).

На 2:32 хв. вказаного відеозапису патрульна поліцейська озвучує (дослівно): «Нема шофера, то визиваємо евакуатор і заганяємо машину в райвідділ…», на 03:03 хв. продовжує: «Хай йде з Богом, як не його машина».

По-друге. Даними письмових пояснень ОСОБА_5, долучених до апеляційної скарги, підтверджено, що саме він, а не апелянт ОСОБА_4, керував автомобілем, який перебуває в користуванні ОСОБА_5 з серпня 2018 року. По факту події, що мала місце 31.12.2018 ОСОБА_5 зазначив, що в автомобілі закінчилось пальне, тому він як водій і власник автомобіля пішов до стоянки таксі, щоб поїхати на АЗС за пальним. Це узгоджується з доводами апелянта ОСОБА_4

По-третє. Приписами ст. 62 Конституції України гарантовано, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Будь-які докази, які б об'єктивно підтверджували про те, що ОСОБА_4 31.12.2018 керував транспортним засобом, у справі відсутні, нових доказів з цього приводу під час апеляційного розгляду не здобуто.

По-четверте. З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_4 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи, пояснення свідків та відеозаписи нагрудних камер патрульних поліцейських не містять відомостей, які б підтверджували поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом.

4.7. Апеляційний суд не перевіряє постанову суду першої інстанції в частині доводів порушення ОСОБА_4 приписів п. 2.5 ПДР України (щодо обовязку водія на вимогу працівника міліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин) з огляду на те, що судом встановлено відсутність обовязкового елементу обєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування ОСОБА_4 указаним транспортним засобом.

5. Висновки.

5.1. Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що розглянувши справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, суддя не вжив вичерпних заходів для з'ясування обставин справи.

5.2. Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 події і складу даного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

5.3. За таких обставин (відсутній обовязковий елемент обєктивної сторони керування транспортним засобом, відсутні будь-які докази, які б підтверджували поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_4 указаним транспортним засобом) апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити, строк на апеляційне оскарження постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2019 року поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду ОСОБА_1