П О С Т А Н О В А

іменем України

"04" квітня 2019 р. Справа153/426/19

Провадження3/153/175/19-п

Код суду: 231

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області Гаврилюк Т.В. за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю., адвоката ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, які надійшли від Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, громадянина України, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №032794 від 14.03.2019 ОСОБА_2 14 березня 2019 року о 05 годині 45 хвилин у місті Ямпіль Вінницької області по вулиці Молодіжна керував автомобілем BMW 530 д.н.з. K6S077 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Водій ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на факт вживання алкоголю та проїзду до лікарні відмовився в присутності свідків.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою із рекомендованим повідомленням. У відповідності із ст.268 КУпАП маю підстави для розгляду справи у відсутність належним чином повідомленого ОСОБА_2, участь якого є не обовязковою.

Захисник ОСОБА_1, який діє на підставі Ордеру серії ВН №063836 від 02.04.2019 року у судовому засіданні просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що ОСОБА_2 своєї вини не визнає. 14.03.2019 року приблизно о 5 год. 40 хв. коли ОСОБА_2 перебував на стоянці на автостанції, так як вивозив свою матір на автобус, до нього службовим автомобілем підїхали працівники поліції та сказали предявити документи на автомобіль. ОСОБА_2 запитав поліцейських про причину необхідності показати документи, на що вони відповіли, що номерні знаки на автомобілі іноземні та іноземна реєстрація. Після цього ОСОБА_2 показав документи працівникам поліції і під час спілкування, останні сказали, щоб ОСОБА_2 поїхав з ними в лікарню пройти огляд на факт вживання алкоголю, на що ОСОБА_2 сказав, що не вживав ніякого алкоголю та почав сперечатися із працівниками поліції. Під час суперечки працівники поліції поставили ОСОБА_2 ультиматум, або він підпише протокол і напише, що випив 0.5 пива та відмовився пройти медичне обстеження, або автомобіль заберуть на штраф майданчик і він залишиться без автомобіля. Побоюючись, що автомобіль заберуть на штрафмайданчик ОСОБА_2 за наполяганням працівників поліції, підписав протокол та написав, що випив 0.5 пива та відмовився пройти медичне обстеження. Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_2 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння. Також ОСОБА_2 взагалі не керував автомобілем і не був зупиненим працівниками поліції під час керування автомобілем, працівники поліції самі до нього підїхали, коли автомобіль без працюючого двигуна знаходився на території автобусною станції. Щодо письмових пояснень ОСОБА_2, то це пояснення не може братись судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 жодних письмових пояснень працівникам поліції не писав та не підписував. Щодо письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то вони також не можуть братись судом до уваги, оскільки викладені на попередньо заготовлених бланках, де зміст пояснень свідка по суті правопорушення є наперед сформульованим поліцейським, що ставить під сумнів їх обєктивність та достовірність. В поясненнях зазначено, що нібито ОСОБА_2 відмовився від «медичного освідування» на факт вживання алкоголю в медичному закладі, що не відповідає дійсності. Статтями 130 та 266 КУпАП не передбачено проходження «медичного освідування» на факт вживання спиртних напоїв. Поняття освідування вживається у ст.241 КПК України та здійснюється з метою виявлення на тілі підозрюваного, свідка чи потерпілого слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет. Освідування здійснюється лише на підставі постанови прокурора. Також у поясненнях свідків зазначено: «Пояснення надруковано вірно, мною прочитано в чому розписуюсь». Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, він складався на вулиці Молодіжна, тому є великі сумніви, що разом із працівниками поліції в автомобілі знаходився компютер та принтер для роздруківки таких пояснень на місці (на дорозі). Тому, такі пояснення із заздалегідь заготовленим і сформульованим поліцейським змістом є такими, що не можуть братись судом до уваги як належний доказ винуватості ОСОБА_2 У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено дії водія щодо ухилення від огляду. Із змісту письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вбачається, що поліцейський на місці пропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння та направлявся на огляд в заклад охорони здоровя. У направленні, яке міститься в матеріалах справи зазначено найменування закладу охорони здоровя як «Ямпільська ОЛІП». Однак у місті Ямпіль Вінницької області такого медичного закладу як «Ямпільська ОЛІП» не існує. А тому із цього направлення не можна зрозуміти в який конкретно медичний заклад направлявся для огляду ОСОБА_2, що ставить під обєктивний сумнів того, чи дійсно направлявся ОСОБА_2 до належного медичного закладу. Разом з тим, другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським не вручався ОСОБА_2, як цього вимагає Інструкція. В матеріалах справи відсутня розписка про вручення протоколу чи відмову від його отримання. Права та обовязки ОСОБА_2, передбачені ст.268 КУпАП, та право мати захисника не розяснювались. Не вручення ОСОБА_2 копії протоколу про адміністративне правопорушення порушує його право на захист та процедуру оформлення матеріалу про адміністративне правопорушення, що є безумовною підставою порушення права на захист особи. Тому, із врахуванням викладеного матеріали справи не підтверджують факт порушення ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Письмове пояснення від 02 квітня 2019 року вхід.№2428 наявне в матеріалах справи. На запитання судді зазначив, що ОСОБА_2 огляд на стан спяніння за допомогою алкотестера «Драгер» не проходив, оскільки його результати відсутні у матеріалах справи, а також не доставлявся за направленням до будь-якого медичного закладу міста Ямпіль.

Дослідивши надані матеріали справи, а саме: дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення ОБ №032794 від 14.03.2019 (а.с.2), акт огляду на стан спяніння з використанням технічних засобів (а.с.3), письмові пояснення ОСОБА_2 від 14.03.2019 (а.с.4), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.03.2019 (а.с.6), письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 14.03.2019 (а.с.6), посвідчення водія ОСОБА_2 (а.с.7), а також враховуючи письмові пояснення захисника ОСОБА_1 та наданні ним пояснення, приходжу до наступних висновків:

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невідємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.52 КК України, а також передбачає обовязкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У судовому засіданні встановлено, що працівник поліції не пропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, що є порушенням ст.266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008. Окрім того, зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоровя.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року та Порядку №1103 від 17.12.2008 огляд водія на стан алкогольного спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки ТЗ в присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду. І лише у разі відмови водія ТЗ від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки ТЗ або його незгода з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя.

Із протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_2 вбачається, що останній порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, встановлено, що поліцейський кваліфікував дії ОСОБА_2 як відмова від проходження медичного огляду, тоді як у фабулі самого протоколу, чітко зазначається, що водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння.

Також суд зазначає, що поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного 14.03.2019 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП не зазначено дій щодо відмови від проходження медичного огляду.

У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_2 відмовився від медичного огляду на факт вживання алкоголю саме в медичному закладі, як зазначено у письмових поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Поліцейський направив водія ОСОБА_2 у заклад охорони здоровя, а саме: Ямпільську ОЛІП, однак такого закладу охорони здоровя у місті Ямпіль та в Ямпільському районі Вінницької області взагалі не існує. Тому, немає можливості встановити в який саме заклад охорони здоровя був направлений ОСОБА_2 для проходження медичного огляду на факт вживання алкоголю, і чи взагалі доставлявся до будь-якого медичного закладу.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого можна було б встановити правильність проведення процедури направлення водія до закладу охорони здоровя для проходження медичного огляду на факт вживання спиртних напоїв.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 вручалася копія протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, що є порушенням його права на захист та процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону не може вважатись належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та братись судом до уваги.

Судом встановлено, що працівник поліції наведених вимог закону не дотримався.

Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоровя не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Тоді як, згідно ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У відповідності із п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоровя.

Відповідно п.7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Окрім того, у відповідності із ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя. Перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоровя у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану спяніння є обовязковим.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, із врахуванням вище викладеного, приходжу до висновку, що працівником поліції не дотримано вимог п.6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, а також вимог п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015. І, відповідно, зібрані докази не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки зібрані із порушенням вимог чинного законодавства, а саме Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, а також ст.266 КУпАП.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обовязковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Тому, враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 8, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.62, 68 Конституції України, ст.ст.13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Суддя Ямпільського районного суду

Вінницької області ОСОБА_6