Номер провадження: 33/813/467/19
Номер справи місцевого суду: 523/348/19
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 16 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнутий судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 13 грудня 2018 року о 21 год. 35 хв. керував автомобілем «Mersedes C200» н/з СВ 0021 ВХ (BG) з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, не стійка хода, тремтіння рук). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, які надали письмові пояснення.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 16 січня 2019 року.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що суд першої інстанції не сповістив його належним чином про дату, час та місце розгляду справи, чим були порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП. Копія постанови, в порушення ст.285 КУпАП, не була надіслана на його адресу засобами поштового зв'язку. З повним текстом постанови він ознайомився лише 25 лютого 2019 року, коли самостійно отримав її в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, оскільки суд не прийняв до уваги наступні обставини:

-патрульний інспектор при огляді ОСОБА_2 на його вимогу через незгоду з результатами вимірювального приладу «Драгер» відмовив в проходженні огляду у відповідному закладі охорони здоров'я,

-інформація, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає висновкам викладеним в постанові суду стосовно об'єктивної сторони вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справа була розглянута за відсутності ОСОБА_2.

Всупереч вимогам ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови не надсилалась на його адресу засобами поштового зв'язку.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, коли саме ОСОБА_2 отримав копію оскарженої постанови.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на оскарження постанови суду пропущений не був.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вже було встановлено, розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_2 був здійснений за його відсутності.

При цьому в абзаці третьому мотивувальної частини постанови суд зазначив: - «У судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про, що свідчить особистий підпис у протоколі адміністративного правопорушення у якому і зазначена дата слухання справи».

Разом з тим вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №296144 від 13 грудня 2018 року складеному працівниками патрульної поліції взагалі відсутній підпис ОСОБА_2.

При цьому, в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначено, що ОСОБА_2 від підпису відмовився.

Таким чином висновок суду про те, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його справи в суді першої інстанції є хибним і не підтверджується доказами, дослідженими під час апеляційного перегляду справи.

При цьому апеляційний суд зауважує про те, що обов'язок щодо належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду її справи покладається виключно на суд, в провадженні якого перебуває справа, а не на працівників патрульної поліції.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Апеляційним судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного її сповіщення про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_2 передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином, судом першої інстанції не було виконано обов'язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що тягне за собою безумовне скасування постанови суду першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути порушення закону, допущені судом першої інстанції, оскільки відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що події, які розглядаються, мали місце 13 грудня 2018 року. Таким чином, на момент апеляційного перегляду закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

За таких обставин, приходжу до висновку, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи закінчення строку накладення адміністративного стягнення та необхідність закриття справи з цих підстав, апеляційний суд не розглядає інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2.

За таких обставин, вважаю, що у відповідності до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.38, п.7 ч.1 ст.247, п.2 ч.8 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - частково задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 16 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко