ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/323/19 Справа № 183/6503/18 Суддя у 1-й інстанції - Лила В. М. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, не працюючого, що мешкає: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн. (двадцять тисяч чотириста гривень) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 07 жовтня 2018 р. о 23 год. 30 хв. в м.Новомосковську по вул. Плеханова 4, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21083 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (невиразна мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота). Водій від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків. Правопорушення скоєно повторно протягом року.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Разом з апеляційною скаргою, заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

В обґрунтування пропущеного строку, зазначає, що про дату судового засідання дізнався після його проведення майже через три неділі, та отримав копію постанови 06 лютого 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що він не погоджується із постановою у зв'язку із невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права, вважає її незаконною та необґрунтованою.

Вказує на те, що автомобіль участі в дорожньому руху не приймав, оскільки був поламаний, а ОСОБА_2 до відповідальності про порушення ПДР не притягувався, вважає, що рапорт є фіктивним, тобто складеним з метою надання ознак законності діям працівників поліції. Стверджує, що при свідках йому не пропонувалось пройти освідування на стан сп'яніння, що протокол та їх свідчення складались вже без його участі, оскільки після того як з нього зняли кайданки, він покинув автомобіль та пішов додому. Суд, розглядаючи справу, вказаним обставинам оцінку не надав, оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості захистити себе належним чином, бо про дату та час судового засідання дізнався вже після його проведення, та не міг подати докази та пояснення.

Вказує на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу з метою виявлення стану сп'яніння, відсутнє посилання у протоколі в частині того, що направлення додається в додатках до протоколу, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляну на стан сп'яніння, що також є підставою у висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Крім того, під час розгляду справи суддя не звернув увагу на обставини, які характеризують особу водія, а саме те, що в протоколі особа значиться як "безробітний" та єдиний джерелом доходів вказаної особи є надання послуг з перевезення пасажирів чи ручної кладі на умовах усного договору надання послуг.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Лелеко Ю.О. підтримали доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на поновлення постановити місцевого суду, доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вини останнього, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, зокрема: протоколом серії БР 199937 від 07 жовтня 2018 року, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КупАП; рапортом працівника поліції, в якому викладені фактичні обставини скоєного ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення; поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку.

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, що є підтвердженням об'єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КупАП, вчинене повторно протягом року.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Так, судом було встановлено та досліджено обставини скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КупАП, в основу доведеності вини яких, суд поклав саме протокол про адміністративне правопорушення, який складений з дотриманням вимог ст. 256 КупАП та уповноваженою особою, в якому викладені обставини, час та місце скоєння адміністративного правопорушення.

Крім того, Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в ньому розкрито повністю об'єктивну сторону правопорушення, його суть, зазначено ознаки алкогольного сп'яніння (невиразна мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота), зафіксовано відмову порушника від проходження медичного огляду в присутності двох свідків, які підписалися в даному протоколі. Жодних зауважень до протоколу не зазначено, оскільки ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі та надання пояснень.

Крім того, також враховую, що ОСОБА_1 раніше притягувався протягом року до адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, та був обізнаний про порядок проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, а оскільки у відповідності до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що йому не було пропоновали пройти огляд у лікарні.

Так, як слідує із приписів вимог ч.2 та ч.3 ст. 266 КУпАП, огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків і тільки у разі незгоди на проведення такого огляду або незгоди з його результатом, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції у зв'язку з чим направлення не видавалось і поліцейські не забезпечували його доставку до найближчого закладу охорони здоров'я.

Окрім цього, Порядок та Інструкція не містять положень про обов'язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп'яніння у разі відмови водія від його проходження.

Разом з тим, це не позбавило можливості ОСОБА_1 пройти такий медичний огляд за власною ініціативою на підставі його заяви, враховуючи, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, за положеннями ч. 1 вказаної статті особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що він не керував автомобілем а лагодив його, матеріалами справи не знайшло свого підтвердження.

На переконання апеляційного суду, те що ОСОБА_1 лагодив автомобіль, не виключає факт керування цим автомобілем, що в даному випадку не спростовано і рапортом інспектора поліції, так і в апеляційній скарзі.

Зазначений висновок, узгоджується і з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, де в п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Та, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано матеріальне становище, що ОСОБА_1 є безробітним, оскільки автомобіль є його єдиним джерелом доходу, є безпідставними.

Так, відповідно до змін, внесених Законом України від 07 липня 2016 року, санкція ч.2 ст. 130 КУпАП не є альтернативною, та штраф накладається в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, таким чином, санкція статті не передбачає більш м'яке стягнення.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КупАП, що виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене протягом року.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун