Справа № 346/1182/19
Провадження № 33/4808/286/19
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Дикуна Ігоря Васильовича , що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.06.2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду змінити в частині накладення стягнення та обрати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Вважає, що суд при прийнятті рішення щодо визначення розміру стягнення допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що 06.06.2019 року ним було подано заяву на ознайомлення з матеріалами провадження, проте лише 12.06.2019 року, після винесення судового рішення, суд надав йому таку можливість, чим, на думку апелянта, було порушено його право на ознайомлення, яке передбачене ст. 268 КУпАП, що в свою чергу призвело до призначення несправедливого стягнення. Апелянт також посилається на те, що за наслідками ДТП за його участю, були вчинені незначні пошкодження транспортним засобам, які ним були усунуті, і потерпіли не мають до нього жодних претензій. В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності судового рішення в частині обрання стягнення, апелянт водночас посилається й на обставини іншого провадження в частині порушення процедури проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу постанови суду відомості, що містяться в провадженні щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 10.03.2019 року близько 20-23 год. керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO WAGON» д.н.з. НОМЕР_1 в с. Мишин на автодорозі Р-24 по вул. Головній Коломийського району, під час обгону не дотримався безпечного інтервалу, створив небезпеку для дорожнього руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілям «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобілем «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 13.3 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

В судове засідання з`явився захисник ОСОБА_3 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

В судове засідання не з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , який про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі слів захисника, ОСОБА_2 просив розглядати справи без його участі.

Захисник повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції захисник підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати в частині стягнення та обрати щодо ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді - змінити, виходячи з таких підстав.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_2 , суддя дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, і обґрунтовано визначив вид та розмір адміністративного стягнення, виходячи з характеру вчиненого правопорушення та особи порушника.

Так, Нормами ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, проте крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В п. 28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз`яснив, що "…Судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм".

З постанови суду вбачається, що суддя суду першої інстанції правомірно при накладенні адміністративного стягнення врахував вказані вище вимоги закону та відомості на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, зокрема в частині того, що ДТП за його участю, не призвела до суттєвих наслідків, виходячи саме з приписів ст. 33 КУпАП.

Санкція ст. 124 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Таким чином доходжу висновку, що обраний суддею суду першої інстанції вид та розмір адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті та повністю узгоджується з нормами діючого законодавства.

При прийнятті рішення про залишення постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення без змін, виходжу також з наступного.

За правилами ч. 2 ст. 30 КУпАП України позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Встановлено, що ОСОБА_2 під час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, що доведено постановою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.06.2019 року, якою закрито провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, яка надана захисником під час апеляційного перегляду.

Вказаною постановою суду, доведено факт перебування ОСОБА_2 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаним обвинуваченням за ст. 124 КУпАП в стані алкогольного сп`яніння.

Перебування ОСОБА_2 за кермом в стані алкогольного сп`яніння є грубим порушення порядку користування ним правом керування транспортним засобом, що в свою чергу унеможливлює обрати відносно нього стягнення у виді штрафу.

В той же час, відсутність з боку потерпілих претензій як матеріального так й морального характеру до ОСОБА_2 надало право суду обрати щодо нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, тобто в мінімальних межах щодо терміну позбавлення такого права, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи наведене вище, а також те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, з урахуванням обставин за яких винувата особа порушила правила дорожнього руху, наслідки від таких дій, а також з урахуванням того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що в сукупності, надали суду першої інстанції дійти обґрунтовано висновку про доцільність застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Вважаю, що саме такий захід адміністративного стягнення і в такій мірі буде запобігати вчиненню ОСОБА_2 нових правопорушень, сприятиме його перевихованню, є справедливим для правопорушника.

Посилання апелянта на те, що потерпілі не має до нього жодних претензій, з долученням відповідних розписок, саме по собі не є підставою для зміни розміру стягнення, оскільки безпека дорожнього руху, передбачає перш за все стан захищеності життя, здоров`я людей, їхніх інтересів, а також інтересів інших осіб під час переміщення людей та вантажів гужовим і механічним транспортними засобами, а не виключно осіб, які вже стали потерпілими, внаслідок вчинення ДТП.

Доводи апелянта про несвоєчасне надання йому судом можливості ознайомитись з матеріалами провадження та про неналежне повідомлення його про час призначення судових засідань, не впливають на висновки суду щодо обраного виду стягнення, оскільки в ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про час розгляду справи в суді та ознайомитись з матеріалами провадження.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта в частині порушення його права на захист, внаслідок розгляду справи у його відсутність, оскілки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_2 достеменно було відомо про те, що справу призначено до судового розгляду на 07.06.2019 року о 08:50 год., про що свідчить рекомендоване повідомлення, з відміткою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.п. 25, 27).

Наявність клопотання ОСОБА_2 від 06.06.2019 року з проханням перенести судове засідання на інший час з метою надання йому можливості ознайомитись з матеріалами провадження (а.п. 28), не свідчить про порушення судом першої інстанції його права на захист, виходячи з того, що ОСОБА_2 не прибув у судове засідання в зазначений час, та не скористався своїми правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, в той час, як відповідно до норм діючого законодавства, особа на власний розсуд користується наданими нею правами, зокрема й правом участі у судовому засіданні.

Обставини, що перешкоджали ОСОБА_2 з`явитись в судове засідання 07.06.2019 року та ознайомитись з матеріалами провадження, останнім не наведено.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 користувався наданими процесуальними правами на власний розсуд, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явився, захист своїх інтересів доручив захиснику Дикуну І.В.

Стороною захисту, під час апеляційного розгляду справи, не наведено переконливих доводів, які б доводили незаконність судового рішення в частині накладення стягнення.

Факт прийняття судом рішення без участі ОСОБА_2 , за відсутності належних підтверджуючих доказів, які перешкоджали останньому прибути в судове засідання в час розгляду справи 07.06.2019 року о 08:55 год., про що останньому достеменно було відомо, не впливає на законність судового рішення.

Посилання апелянта на надання йому можливості ознайомитись з матеріалами провадження лише 12.06.2019 року, тобто після розгляду справи по суті, про що свідчить його розписка (а.п. 37), не можливо визнати порушення права на захист, оскільки останнім, не надані докази, які б поза всяким розумним сумнівом свідчили про перешкоджання з боку суду у наданні ОСОБА_2 можливості скористатись його законним правом на ознайомлення, з моменту подачі заяви до початку судового розгляду.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 користувався наданими процесуальними правами на власний розсуд, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явився, захист своїх інтересів доручив захиснику Дикуну І.В.

Стороною захисту, під час апеляційного розгляду справи, не наведено переконливих доводів, які б доводили незаконність судового рішення в частині накладення стягнення.

Доводи апелянта про безпідставне посилання судом першої інстанції в мотивувальній частині на постанови та протокол по справі щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП є слушними, та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим підлягають виключенню з мотивувальної частини постанови, разом з тим, не впливають на законність судового рішення в частині накладення стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни постанови суду в частині накладення стягнення, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову судді належить змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови суду посилання суду на протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 100357 від 10.03.2019 року та на копію постанови Коломийського міськрайонного суду від 28.02.2019 року, як на докази винуватості особи за ст. 124 КУпАП

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.06.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду посилання на: «копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 100357 від 10 березня 2019 року складеного поліцейським Коломийського ВП Мілевським І.Р. на ОСОБА_2 за ст. 130 ч.1 КУпАП та на копію постанови Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року», як докази винуватості особи.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло