КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1213/2019 Постанова винесена суддею Майбоженко А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 09 грудня 2018 року, близько 23 год. 45 хв. в м. Києві, по вул. М. Тимошенка, 1 ОСОБА_2 керував автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року скасувати та винести нову постанову про закриття провадження в справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вчинення ним адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на доказах. При цьому поза уваги суду залишилися його пояснення щодо безпідставної зупинки автомобіля і проведення поліцейськими незаконного обшуку транспортного засобу, у зв'язку з чим він звертався на гарячу лінію 102, а в подальшому зі скаргою на дії працівників поліції.

Стверджує, що він не вживає наркотичних засобів і працівники поліції не виявили у нього жодних ознак наркотичного сп'яніння, отже їх вимога щодо проходження огляду на стан сп'яніння взагалі була безпідставна.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази його вини. Зокрема, звертає увагу на те, що зі змісту письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незрозуміло від якого саме огляду вони засвідчили його відмову, при тому, що працівник поліції не пропонував огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не видав йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я та в порушення вимог ст. 266 КУпАП не відсторонив від керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 285 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з'ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо ОСОБА_2, не дотримав, а за результатами її апеляційного розгляду слід визнати обґрунтованими доводи апелянта про те, що висновок судді місцевого суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП. При цьому, за змістом цієї правової норми огляду підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається із матеріалів провадження, обґрунтовуючи свої висновки про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у протоколі, суддя місцевого суду взяв до уваги дані протоколу про адміністративне правопорушення, відомості у письмових поясненнях свідків, а також дані, зафіксовані у відеозапису, але належної оцінки вказаним доказам не надав, пояснення ОСОБА_2, який стверджував про відсутність в його діях складу правопорушення, не спростував, чим допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що його безпідставно зупинили працівники поліції, після перевірки документів стали обшукувати його транспортний засіб, не пояснюючи для цього підстав, у зв'язку з чим він здійснив телефонний дзвінок на лінію 102 та повідомив про незаконні дії працівників поліції. Поліцейський, почувши зміст його повідомлення, почав поводити себе агресивно та відразу повідомив, що складе щодо нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ніяких ознак наркотичного сп'яніння поліцейський у нього не виявив та не намагався здійснити будь-яку перевірку, зокрема, щодо реакції зіниць його очей на світло, та став вимагати від нього проходження огляду, звинувачуючи в тому, що він начебто перебуває в стані наркотичного сп'яніння. Через деякий час поліцейський запросив двох свідків, в їх присутності він (ОСОБА_2В.) намагався спростувати підозри поліцейських, тому і відмовлявся від огляду, але щодо нього поліцейський склав протокол. Від керування транспортним засобом працівник поліції його не відсторонив, лише забрав посвідчення водія. Дії працівників поліції він оскаржив до ГУ НП у м. Києві.

Аналогічні за змістом пояснення ОСОБА_2 надав і в суді першої інстанції.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудної відеокамери працівника поліції слідує, що вони містять лише фрагмент спілкування між поліцейськими та ОСОБА_2

Зокрема, на відеозаписах зафіксовано як поліцейський повідомляє про наявність у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці. Однак, із відеозаписів не вбачається наявність у ОСОБА_2 указаних поліцейським ознак. ОСОБА_2, як видно із відеозапису, демонструє руки та повідомляє присутнім про відсутність у нього такої ознаки як тремтіння пальців рук, зазначає про необґрунтовану вимогу поліцейських і щодо неправомірності їх дій.

До того ж із відеозаписів неможливо зробити висновок, що поведінка ОСОБА_2 не відповідає обстановці, а щодо реакції зіниць очей на світло, то відеозапис не відображає обставин, за яких таку ознаку було виявлено у ОСОБА_2

Із відеозаписів також слідує, що ОСОБА_2 відмовився від вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп'яніння, після чого поліцейський повідомив про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом положень Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної служби та знаходитись в режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами.

Однак, долучені до протоколу відеозаписи не містять інформації щодо спілкування поліцейських із ОСОБА_2 від його початку після зупинки транспортного засобу і перевірки документів ОСОБА_2 до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, що унеможливлює перевірити обґрунтованість доводів ОСОБА_2 щодо обставин, за яких поліцейські зупинили транспортний засіб під його керуванням, щодо неправомірності, на думку апелянта, дій поліцейських в подальшому, щодо не вчинення поліцейськими жодних дій для перевірки і встановлення тих ознак сп'яніння, про які було зазначено в протоколі. В той же час указані відеозаписи ставлять під сумнів взагалі факт виявлення поліцейськими у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп'яніння, а відтак і законність їх вимоги до водія про проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я.

Не допитувався в суді першої інстанції з указаних обставин і поліцейський ОСОБА_6, який лише повідомив, що виявив у ОСОБА_2 ознаки сп'яніння, запропонував водію проведення огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я, проте ОСОБА_2 відмовився.

Між тим, із долучених під час апеляційного розгляду документів слідує, що ОСОБА_2 дійсно звертався до Нацполіції 09.12.2018 о 23:43:16 з повідомленням про те, що його зупинили працівники поліції, які хочуть провести обшук і намагаються залізти в його кишені. Крім того, ОСОБА_2 подав скаргу на дії поліцейських, але отримав відповідь про недостатність повідомленої ним інформації для проведення службової перевірки.

З огляду на викладене, відеозаписи, пояснення в суді поліцейського, а також письмові пояснення свідків, які до того ж не узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у передбачених законом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові та стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Між тим, в матеріалах справи відсутні дані щодо виконання поліцейським указаних вимог КУпАП та здійснення заходів забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, і зазначене також свідчить про відсутність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, що потребувало його огляду.

Таким чином, відомості стосовно фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження доказами по справі. При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи допустимих і достатніх доказів, суддя дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини за результатами оцінки наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів в їх сукупності, з огляду на положення ст. 62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, прихожу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова Оболонського районного суду від 29 січня 2019 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити.

На підстави наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко