справа № 204/1751/19
провадження № 3/204/906/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого продавцем в ТОВ «Сота-Альянс», зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2019 року, близько 06.00 години, ОСОБА_1, знаходячись за місцем проживання, у м. Дніпро, вул. Фабрично-Заводська 20/211, не випускав бабцю співмешканки громадянку ОСОБА_2 з кімнати, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що квартира, в якій вони проживають розділена на два лицевих рахунки. Вони хочуть придбати кімнату у вказаній квартирі, та вимушені проживати спільно з бабусею. Але поваги вона не заслуговує. Він намагався облегшити їй життя та повісив бойлер, замінив труби, відремонтував електрику. За ними проживає донька, онука ОСОБА_2 Числа 14-15 січня 2019 року ОСОБА_2 зачинялася у своїй кімнаті. Вони приходили укладати дитину в кімнаті бабусі, оскільки раніше вона дозволяла це робити. Одного разу вони стукали, а ОСОБА_2 не відчиняла двері, вони переживали, в результаті чого вибили двері. ОСОБА_2 викликала поліцію та склала якісь документи. 30 січня 2019 року, ОСОБА_2 вночі увімкнула телевізор та вони наділи беруші. Замок до кімнати бабусі був зламаний, в нього відпала ручка, в результаті чого бабуся зачинилася. Вони сплять з телефонами, але бабуся не набирали них, а одразу викликала поліцію. О 06.00 годині він прокинувся та відкрив їй двері. Поліцію зустрічала бабуся. Він також зазначив, що не зачиняв двері бабусі, а остання особисто її закрила, оскільки двір відчиняється всередину. Якщо б вона зателефонувала на телефон, вони б відчинили їй двері. Скоріш за все вона смикала двері вночі, однак вони не почули, оскільки були в берушах. Він відмовляється замінювати замок, оскільки в сімейному бюджеті на це не має грошей. Коли вони йдуть на роботу, то він вимикає водонагрівач, щоб уникнути пожежі, а також перекривав кран на воду, оскільки він протікав.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вона займає в квартирі окрему кімнату площею 10 кв.м., а вони площею 18 кв.м. спочатку вона погодилася, щоб в її кімнаті ночувала правнучка. Але через 3 місяці, так як їй 4 роки, та вона постійно прокидається вночі, вона попросила їх більше до неї у кімнату правнучку спати не класти, оскільки із-за цього вона усю ніч не спить. Незадовго до подій, коли вона пішла спати, вона закрилась в кімнаті. Не зважаючи на те, онука разом із співмешканцем почали вибивати двері до її кімнати, оскільки хотіли дитину покласти спати в її кімнату, не зважаючи на її заборону. Вона викликала поліцію, але вони вже вибили двері. Співробітники поліції змусили їх покласти дитину разом з собою. З тих пір вони постійно мстяться їй. Коли вони вибили двері, вони ще зламали й замок та тепер з її боку відсутня дверна ручка та вона позбавлена можливості відкривати двері та закривати їх. 29.01.2019 року вночі вони закрили двері. Вранці, приблизно о 06.00 годині, вона прикинулась та намагалась вийти з кімнати, однак не змогла, оскільки двері були зачинені. Вона почала стукати в двір, проте ніхто не відчиняв, хоча вона чула, що за дверима хтось є, та було чутно розмови, в тому числі й дитини. В теперішній час відбувається нескінченна її «травля». Вони поставили бойлер, однак, оскільки вони його поставили, забороняють їй ним користуватись, перекривають крани, коли виходять з квартири, та вона не може користуватися водой. Вона особисто бачила, як ОСОБА_1 їх перекривав. Вона не виходить з кімнати, аж доки вони не підуть з квартири, оскільки боїться конфліктів.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що 30 січня 2019 року вони спали в берушах, але вона почула, що бабуся гучно стукає в двері. Вона встала, відчинила двері та запитала, чому вона не подзвонила на телефон, на що ОСОБА_2 відповіла, що викликала поліцію. Двері вони не зачиняли.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_4, суддя вважає, що його вина знайшла підтвердження під час розгляду справи.

Винність ОСОБА_1 підтверджується зібраними по справі матеріалами: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 015331 від 19 лютого 2019 року; заявою ОСОБА_2 від 31 січня 2019 року з проханням прийняти міри до її онуки ОСОБА_3 та її співмешканця на імя ОСОБА_1, прізвища якого вона не знає, по факту того, що вони зачиняють її у кімнаті; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 31 січня 2019 року, згідно яких, 30 січня 2019 року, о 06.00 годині, вона прокинулась та не могла відкрити кімнату, оскільки ОСОБА_3 та її співмешканець ОСОБА_1 ще на минулому тижні зламали їй двері. З цього приводу вона викликала поліцію. Поліцейські змусили їх поставити замок, однак цього не було зроблено, та, коли вона хотіла вийти з кімнати, то не змогла, оскільки з іншої сторони дверей була ручка, а з її сторони дверей ручки не було. Вони навмисно її закрили, коли вона почала стукати у двері та викликала поліцію, аж тоді вони відкрили їй двері. ОСОБА_3 та її співмешканцю потрібна вся квартира і вони її виживають.

Відповідно до ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім'ї», насильство в сім'ї це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1, потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3, суддя виходить з наступного.

З пояснень усіх наведених вище осіб можна зробити висновок, що ОСОБА_2 дійсно була позбавлена можливості вийти зі своєї кімнати. Так, ОСОБА_1, знаючи про несправний замок дверей, які ведуть до кімнати потерпілої, а також знаючи, що без сторонньої допомоги ОСОБА_2 у звязку з пошкодженням ним замку та відмовою його полагодити, не зможе вийти зі своєї кімнати, 30 січня 2019 року, не зважаючи на намагання потерпілої вийти, наполегливий стук у зачинені двері, не відчинив їх, чим проігнорував право останньої на вільне користування спільною квартирою, в якій вони разом проживають. Про те, що ОСОБА_1 знав про зламаний замок також свідчать його пояснення надані в судовому засіданні. При цьому, сам ОСОБА_1 не заперечує факту того, що до розглядуваних подій, він вибив двері до кімнати ОСОБА_2, оскільки остання начебто їх не відчиняла, тим самим пошкодив майно, у звязку з чим двері з внутрішньої сторони не відчинялися.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3, що вони не чули криків та стуків в двері потерпілої так як були в берушах, оскільки це спростовується як поясненнями потерпілої, яка повідомила, що чула з дверима розмови, так й тим фактом, що як ОСОБА_1 так й свідок в судовому засіданні пояснили, що якщо б бабуся зателефонувала, вони б їй відчинили двері. Між тим, суд звертає увагу, що за таких умов, а саме можливості почути телефонний дзвінок, останні могли та мали почути більш гучний стук у двері потерпілою та її вимоги випустити з кімнати. Крім того, судом враховується поведінка ОСОБА_1 щодо відключення водонагрівача та перекривання води на час перебуванні на роботі, що в сукупності з іншим, свідчить про наявність умислу у останнього на вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої.

Приймаючи до уваги викладене, вивчивши матеріали справ про адміністративні правопорушення в їх сукупності, суд робить висновок, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки останній вчинив умисні дії психологічного характеру по відношенню до ОСОБА_2, позбавивши її вільного пересування по квартирі, та порушивши її конституційні права і свободи як члена сім'ї, а як наслідок наніс шкоду її психічному здоров'ю.

При призначенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини, які помякшують та які обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, його майновий стан та інші вимоги передбачені ст. ст. 33-35 КУпАП та вважає за необхідне накладення на винного стягнення, достатнього для його виховання у вигляді штрафу в дохід держави, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП. судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 384 гривень 20 копійок.

Тому, оскільки ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушенні; та притягнуто до адміністративної відповідальності, вважаю необхідним стягнути з нього на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, ч. 1 ст. 173-2, 280, 283, 284, 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Постанова може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження постанови або внесення на неї подання прокурора перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги або подання прокурора.

Суддя О.О. Некрасов