Номер провадження: 33/813/72/19
Номер справи місцевого суду: 521/1002/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю прокурора Самборського Олександра Петровича, адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч. 1 КУпАП,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 352,40 гривень.

Зі змісту вказаної постанови, вбачається що ОСОБА_3 будучи особою, звільненою з посади оперуповноваженого Чорноморської виправної колонії (№74), несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушила вимоги пункту 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності відбулося незаконно, оскільки в ЗУ «Про запобігання корупції» не має будь-якого строку на подання відповідної декларації;

2)ОСОБА_3 притягнули до адміністративної відповідальності на підставі «Розяснення щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», яке не має окремої юридичної сили та надавалось з метою консультування, однак не містить окремих нових норм законодавства на підставі яких особу можна притягнути до адміністративної відповідальності;

3)за ст. 172-6 КУпАП можна притягнути особу, яка є таким субєктом декларування, а ОСОБА_3 після звільнення субєктом адміністративної відповідальності вже не являється;

4)крім того ОСОБА_3 подала електронну декларацію після звільнення не 02.11.2017 року, а 08.11.2017 року.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_2, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Матеріалами справи встановлені наступні обставини.

Відповідно до послужного списку (Д-007752) № 42 о/с від 05.07.2012 року ОСОБА_3 призначено на посаду оперуповноваженого Чорноморської виправної колонії (№74), тобто у відповідності до п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вона є особою, на яку поширюється дія цього Закону.

Згідно Наказу в. о начальника державної установи Чорноморської виправної колонії (№74) від 02.11.2017 року № 103/ОС-2017 «Про звільнення ОСОБА_3О.» прийнято рішення звільнити ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого Чорноморської виправної колонії (№74) з 02.11.2017 року за згодою сторін відповідно до пункту 86 Закону України «Про державну службу» - «припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

А відповідно до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11.08.2016 «Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» - декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування подається не пізніше дня такого припинення.

02.11.2017 року перед звільненням ОСОБА_3, було попереджено та ознайомлено зі ст. 45 п. 2 Закону України «Про запобігання корупції» у чому вона розписалась.

На виконання зазначених вимог законодавства ОСОБА_3 була зобовязана подати електронну декларацію у строк до 02.11.2017 року.

Проте ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 45 Закону та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 11.08.2016 року, несвоєчасно подала електронну декларацію після звільнення, а саме 08.11.2017 року.

Перевіркою встановлено, що згідно довідки № 425 з 06.10.2017 року по 17.10.2017 року ОСОБА_3 знаходилась на лікарняному по догляду за дитиною та потім з 31.10.2017 року по 01.11.2017 року знаходилась сама на лікарняному, рапорт на звільнення остання написала 17.10.2017 року. Доказів наявності поважних причин для несвоєчасного подання декларації не встановлено.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3, будучи особою, яка припинила виконувати функції держави, вчинила дії, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3, в судовому засіданні в суді першої інстанції, свою вину в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні визнала повністю та щиро розкаялась у скоєному.

Крім повного визнання своєї вини правопорушником, його вина повністю підтверджується наданими до суду матеріалами адміністративної справи, а саме:

- наказом про звільнення з посади ОСОБА_3 №103/ОС-17 від 02.11.2017 року;

- ознайомлення ОСОБА_3 з основними положеннями антикорупційної програми центру ДЗК;

- поясненнями ОСОБА_3, які прийняв оперуповноважений відділу УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ капітан поліції ОСОБА_4;

- та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що притягнення її до адміністративної відповідальності відбулося незаконно, оскільки в ЗУ «Про запобігання корупції» не має будь-якого строку на подання відповідної декларації не відповідає дійсності та спростовується наданими доказами у справі. Так ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. З нормами даної статті ОСОБА_3 було ознайомлено, про що вона власноруч розписалась 02.11.2017 року. Окрім цього, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_3 про те, що їй було відомо про існування офіційного сайту НАЗК, вона заходила на сайт, знайомилася з розясненнями про роботу реєстру, порядком його формування та порядком отримання електронних ключів. Також згідно рознарядки ОСОБА_3 було направлено до учбового закладу розташованого в м. Біла Церква, для вивчення та ознайомлення з положеннями ЗУ «Про запобігання корупції», де по даному питанню нею було складено іспит. Вона не заповнила декларацію, оскільки технічний пристрій ПК був зламаний.

З урахуванням вищенаведеного, доводи, на які посилається ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі, як на підстави для скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року не спростовують правильних висновків суду, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини справи, досліджено всі наявні докази, їм дана правильна правова оцінка.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 відносно ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду ОСОБА_5