КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/955/2019 Постанова винесена суддею Вінтоняком Р.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 24 листопада 2018 року о 03 год. 30 хв. в м. Києві, по вул. Радунська, 3, керував автомобілем марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування матеріального закону, просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року, а провадження в справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта працівники поліції порушили процедуру та порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп'яніння, визначені законодавством, що безпідставно залишилося поза уваги суду першої інстанції.

Зазначає, що 24 листопада 2018 року він алкоголь не вживав, а віз пасажира, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, отже в салоні автомобіля відчувався запах алкоголю. На місці зупинки поліцейський повідомив, що у нього є ознаки алкогольного сп'яніння та запропонував пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі і під час цієї розмови свідків не було. Оскільки спеціального технічного засобу у поліцейських не було і треба було чекати інший патруль, він погодився на пропозицію поліцейського поїхати до медичного закладу. В медичному закладі йому знову запропонували огляд за допомогою приладу «Драгер», проте він наполягав на дослідженні його біологічних зразків, в чому йому було відмовлено. Далі інспектор патрульної поліції запросив двох свідків, знову запропонував йому огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» і в медичному закладі, але від огляду в закладі охорони здоров'я він не відмовлявся та бажав здати сечу, проте стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, якого він не вчинював.

Крім того, звертає увагу на упередженість одного із свідків, якого також було доставлено поліцейським для огляду на стан алкогольного сп'яніння та залучено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду були дотримані.

При розгляді даної справи суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_2, дослідив письмові матеріали і відеозапис та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність також встановлена і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема алкогольного сп'яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як убачається із матеріалів провадження, вимоги п. 2.5 ПДР України ОСОБА_2 дотримано не було та його винуватість у вчиненні правопорушення, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення від 24 листопада 2018 року (а.с.2); акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із якого слідує, що водій ОСОБА_2 від такого виду огляду відмовився (а.с. 3); письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4); розписки ОСОБА_6 від 24 листопада 2018 року про отримання нею від поліцейських свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 та про зобов'язання не допускати до керування транспортним засобом ОСОБА_2 протягом доби (а.с. 5); відеозапису із нагрудної камери поліцейського (а.с. 6).

Ці докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи, об'єктивно узгоджуються між собою та спростовують пояснення ОСОБА_2, який заперечив свою винуватість у вчиненні правопорушення.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення від 24 листопада 2018 року складений уповноваженою на те особою, з дотриманням положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій, у тому числі в протоколі вказані ознаки алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_2, які були виявлені поліцейським (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови) та дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, із власноручно викладених ОСОБА_2 у протоколі пояснень слідує, що він із змістом протоколу не погодився, проте і не вказав підстави такої незгоди та не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про порушення поліцейським вимог ст. 266 КУпАП.

Не викликають сумнівів у їх достовірності і письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 і їх зміст узгоджується з фактичними обставинами правопорушення, викладеними у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водійОСОБА_2 24 листопада 2018 року відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою спеціального технічного приладу, так і у закладі охорони здоров'я, тобто від медичного огляду.

При цьому твердження апелянта про упередженість одного із свідків не ґрунтуються на матеріалах провадження. Не було встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

Що стосується відеозапису з нагрудної камери поліцейського, то з нього вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в салоні якого інших осіб не було; під час спілкування з водієм поліцейський повідомив, що у нього (ОСОБА_2.) є ознаки алкогольного сп'яніння та запропонував пройти огляд на стан сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, на що ОСОБА_2 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі; після доставки до закладу охорони здоров'я ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння та підстави відмови не пояснив, не зазначив, що бажає пройти огляд виключно шляхом здачі зразків біологічного середовища і їх дослідження лікарем, в чому начебто йому було відмовлено та будь-яких заперечень щодо правомірності дій поліцейських на заявив.

Отже, доводи ОСОБА_2 про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та підзаконних актів не заслуговують на увагу.

За вказаних обставин, висновки судді місцевого суду в постанові від 28 грудня 2018 року про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому відсутні законні підстави для скасування судового рішення і закриття провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33, 38 КУпАП, виходячи із санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П.Павленко