Справа № 345/28/19
Провадження № 33/4808/187/19
Категорія ст. 122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.03.2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, приватного підприємця, громадянина України,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст.122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду - скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження послався на те, що ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, оскільки повідомлення було отримано не особисто ОСОБА_2, а його братом. Апелянт стверджує, що рішення на адресу ОСОБА_2 не надходило. Вказує, що рішення суду було оприлюднене на офіційному сайті ЄДРСР лише 21.03.2019 року, в той час як його копію апелянт отримав лише 15.03.2019 року. Вважає, що розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 є порушенням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Вказані причини вважає поважними та просить поновити строк. Щодо незаконності, необґрунтованості судового рішення, апелянт посилається на неповне з'ясування суддею місцевого суду всіх обставин справи та залишення поза увагою доказів сторони захисту. Стосовно притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП апелянт посилається на наступні порушення: 1) не вручення копії протоколу ОСОБА_2; 2) порушення процедури проведення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, зокрема поза передбачених законом 2-годин; 3) не вилучення посвідчення водія; 4) особи, що вказані у протоколі не були дійсними свідками при виявленні факту вживання алкоголю; 5) незгода ОСОБА_2 з результатами алкотестеру; 6) посилання суду на письмові пояснення свідків без їх безпосереднього допиту; 7) відсутній акт про направлення водія на огляд на стан алкогольного сп'яніння та висновку щодо результатів медичного огляду. Щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП апелянт посилається на те, що ані працівниками поліції, ані судом першої інстанції так й не встановлено хто саме керував транспортним засобом «Ягуар». Також апелянт вважає, що протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП складено із грубим порушення вимог закону, оскільки працівниками поліції не встановлено точного часу вчинення ДТП, факту вчинення ДТП, тому не можливо стверджувати, що ОСОБА_2 саме о 18-10 покинув місце пригоди, а судом першої інстанції не повернуто вказаний протокол на доопрацювання. Апелянт стверджує, що після вказаної пригоди жодна особа не отримала тілесних ушкоджень, жодних матеріальних збитків не заподіяно, транспортні засоби залишались не пошкодженими, що унеможливлює, на думку апелянта, притягнення ОСОБА_2 за порушення ним як п. 2.10 ПДР України, так й відповідно за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Вказує на те що після зіткнення транспортні засоби продовжили свій рух, тому ОСОБА_2 вправі був вважати, що ДТП в правовому розумінні не було, що не перешкоджало йому вжити спиртне після події.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 01.01.2019 року о 16.10 годин в с.Бабин Середній Калуського району, керував транспортним засобом марки Ягуар н.з. НОМЕР_2, де здійснюючи обгін з правої сторони автомобіля марки Рено Канго д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості, безпечного інтервалу та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, чим порушив п. 14.1, 12.1, 13.1 ПДР України. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_2, будучи причетним до ДТП залишив місце ДТП та зник в невідомому напрямку, чим порушив п.2.10 ПДР України. А також, ОСОБА_2, будучи причетним до ДТП, вживав алкоголь (вино), до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.10 «є» ПДР України (а.п. 53).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Захиснику ОСОБА_3 роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Повідомили, що жодних заяв та клопотань поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити. В судовому засіданні наголошували на порушенні права на захист, мотивуючи це тим, що попередній захисник ОСОБА_4 не повідомляв своєчасно ОСОБА_2 про розгляд справи в суді.

Захисник ОСОБА_3 заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в задоволені якого відмовлено, оскільки вказані свідки були допитані в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову місцевого суду - змінити, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, питання щодо поновлення захиснику ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження вказаної постанови місцевого суду від 05.03.2019 року вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, за наслідками якого, постановою судді апеляційного суду від 29.03.2019 року відмовлено у поновлені цього строку (а.п. 69-70).

З постанови апеляційного суду від 29.03.2019 року вбачається, що суддя дійшов висновку про те, що доводи захисника ОСОБА_4 про те, що постанова суду у день розгляду справи не була проголошена суддею та не була внесена до офіційного реєстру судових рішень, є неспроможними, носить голослівний характер та не підтверджуються відповідними даними (а.п. 70 зворіт).

При повторному зверненні до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник ОСОБА_4, окрім аналогічної підстави пропуску строку, долучив копію постави місцевого суду з відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), про те, що постанова суду надіслана до ЄДРСР 19.03.2019 року, зареєстрована 20.03.2019 року, оприлюднена 21.03.2019 року. Вказує, що за вказаних причин, йому не було своєчасно відомо про результати розгляду справи. Копію постанови він отримав лише 15.03.2019 року.

Крім цього, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 наголосив на тому, що про дату судового засідання 05.03.2019 року його не було сповіщено судом. Стверджує, що висновок суду про те, що його було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом зобов'язання захисника про таке повідомлення, матеріали провадження не містять. Також ОСОБА_2 повідомив про те, що про існування судового рішення він дізнався зі спливом строку, оскільки тимчасово працює на будівництві приватного будинку у Вишгородському районі Київській області за договором підряду від 25.12.2018 року.

Вважаю, що вказані причини пропуску строку є поважними, а тому клопотання про поновлення строку належить задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 наголошував на порушенні права на захист, мотивуючи тим, що його попередній захисник ОСОБА_4 не повідомляв його завчасно про розгляд справи в суді, проте вказані твердження ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з постанови судді суду першої інстанції, захисник приймав участь у судовому засіданні, саме з метою захисту прав ОСОБА_2, виконуючи обов'язки, відповідно до укладеного між ними договору.

Крім того, відповідно до ст. 277-2 КУпАП обов'язок повідомлення по розгляд справи покладено виключно на суд, в той час як відповідно до ст. 271 КУпАП захисник є самостійною процесуальною фігурою, на якого не покладено обов'язок про повідомлення осіб про час судових засідань.

ОСОБА_2 не звертався зі скаргою до уповноважено органу на дії або бездіяльність захисника ОСОБА_4, відсутнє таке звернення й на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, беручи до уваги участь захисника ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції, не можливо дійти висновку про порушення прав ОСОБА_2 на захист.

По суті пред'явлених ОСОБА_2 обвинувачень у вчиненні адміністративних правопорушень, доходжу наступного висновку.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративні правопорушення повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом; враховуючи положення ст. 245 КУпАП, відповідно до якої одним із завдань в справах про адміністративні правопорушення є об'єктивне з'ясування обставин справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вбачається, що ОСОБА_2 було звинувачено у вчиненні трьох адміністративних правопорушень, вчинених ним 01.01.2019 року, внаслідок чого, працівниками поліції було складено три адміністративних протоколу, зокрема: 1) серії ОБ №100888 від 01.01.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП; 2) серії ОБ №100890 від 01.01.2019 року про притягнення за ст. 124 КУпАП; 3) серії ОБ №100889 від 01.01.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколів вбачається, що ОСОБА_2 роз'яснені права, передбачені як ст. 63 Конституції України, так й ст. 268 КУпАП.

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

Так, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 порушення п. 14.1 ПДР України є безпідставним, оскільки вказаний пункт виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 111 від 11.02.2013 року.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції висновки про порушення ОСОБА_2 п. 14.1 ПДР України.

В той же час, вважаю, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані обставини, що свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складів інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4КУпАП.

Фактичні обставини справи за вказаними вище обвинуваченнями судом першої інстанції були встановлені на підставі доказів, які були досліджені в ході судового розгляду справи.

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень за ст. 124, ст.122-4 КУпАП доводиться протоколами про адміністративне правопорушення серії ОБ № 100888 від 01.01.2019 року та серії ОБ № 10890 від 01.01.2019 року (а.с.1, 2); поясненнями ОСОБА_2 від 01.01.2019 року, в яких він зазначає, що в с. Бабин Зарічний об'їжджав автомобіль марки «Рено Кенго» білого кольору з правої сторони, щоб уникнути зіткнення з'їхав вниз на обочину, а потім поїхав в смт. Войнилів, де в магазині разом з друзями вживав спиртні напої (вино) (а.с.4); поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_6, відповідно яких автомобіль марки «Ягуар» зіткнувся з його автомобілем марки «Рено Кенго», після чого з'їхав у кювет, та виїхавши, поїхав з місця ДТП та покинув місце пригоди (а.с.5).

Такі висновки суду, узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 наданими ним під час апеляційного розгляду, де він підтвердив факт зіткнення транспортних засобів під час руху ним по правій частині дороги, та зіткненням з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_8 із взаємним маневруванням транспортних засобів.

Твердження ОСОБА_2 про те, що зіткнення відбулось внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 ПДР України, не є предметом розгляду вказаної справи, та може бути розглянуто судом лише на підставі протоколу відносно вказаної особи, складеного уповноваженим на те органом, та відповідного судового розгляду в суді першої інстанції.

В той же час, таке твердження ОСОБА_2 не впливає на доведеність його винуватості за ст. 124 КУпАП, а саме порушення ним п. 12.1, 13.1 ПДР України.

Доводи ОСОБА_2 про поважні причини залишення місця ДТП, у зв'язку із відсутністю майнових претензій з боку водія ОСОБА_8 та неправомірної поведінки осіб, які прибули до місця ДТП на допомогу водію ОСОБА_6, не є слушними, оскільки спростовані поясненнями ОСОБА_6, наданих ним в суді першої інстанції, а саме в частині того, що водій ОСОБА_2 залишив місце ДТП, та після приїзду поліції, він разом з працівниками поліції, поїхав шукати автомобіль порушника, і в смт. Войнилів, де було виявлено автомобіль Ягуар, а його водій в магазині розпивав спиртні напої, та вже перебував в стані алкогольного сп'яніння (а.п. 54).

Крім того, пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про те, що він не звертався до правоохоронних органів з заявою про вчинення будь-якими особами злочину проти його здоров'я, також підтверджує відсутність обставин, які б доводи правомірне залишення ОСОБА_2 місця ДТП.

Вважаю, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_2 належить кваліфікувати: 1) за ст. 124 КУпАП - як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; 2) за ст. 122-4 КУпАП - як залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні;

Разом з тим, доводи ОСОБА_2 про безпідставність його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП у зв'язку із відсутністю належних і допустимих доказів, є слушними.

Так, на підтвердження порушення ОСОБА_2 п.п. «є» п. 2.10 ПДР України, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №100889 (а.п. 24), який містить виправлення як дати його складання, так й часу вчинення адміністративного правопорушення, що є порушення п. 2.2 Розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.05.2005 року за N 589/10869, відповідно до якої, не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, яка вчинила правопорушення, щодо якої він складений, а у разі виявлення помилки допускаються виправлення за умови запису "Виправленому вірити" та підпису державного інспектора, що склав протокол.

Вказаний факт підтверджує порушення працівниками поліції вимог ст. 256 КУпАП.

Крім того, на а.п. 23 міститься роздруківка приладу «Драгер», з якої вбачається, що ОСОБА_2 проходив освідчення на стан алкогольного сп'яніння о 18:29 годин з результатом огляду - 1,91% проміле.

В той же час, вказаний висновок про наявність стану алкогольного сп'яніння може бути допустимим доказом, виключно у разі, якщо особа погоджується з його результатом.

Разом з тим, з акту огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.п. 27) в графі «з результати згоден ОСОБА_2» відсутній підпис ОСОБА_2

Згода водія з результатами огляду, який був проведений поліцейським з використанням технічних засобів, повинна бути оформлена належним чином.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 наголошував на тому, що він не був згоден з результатами огляду, що у сукупності із відсутністю його підпису в акті огляду про згоду з такими результатами, підтверджує факт незгоди ОСОБА_2 з результатами огляду.

В той же час, у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, що прямо передбачено п. 7 Розділу І Інструкції про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція).

Таким чином, доходжу висновку про те, що після проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_2 не погодився з результатами, та йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, у зв'язку із чим, проведений працівниками поліції огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 вважається недійсним, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Вважаю неможливим визнати належним доказом погодження з результатами огляду на стан сп'яніння ОСОБА_2, що містяться в пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.п. 28, 29), оскільки вони не містять даних про погодження ОСОБА_2 з результатами огляду.

Крім того, в межах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, участь ОСОБА_6 в якості свідка, є недопустимою з огляду на зацікавленість цього свідка в результатах розгляду справи, оскільки вказана особа фактично є потерпілим по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, а відповдіно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Таким чином, доходжу висновку про відсутність в матеріалах провадження допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння був проведений в порушення вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про порушення процедури проведення медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, зокрема поза передбачених законом 2-годин, не є слушними, оскільки особа обвинувачувалась у порушенні п.п. «є» п. 2.10 ПДР України, а не в порушенні п.п. «а» п. 2.9 ПДР України.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не вручено копію протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, не дає підстав для закриття провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки спростовується його підписом на вказаному протоколі (а.п. 24).

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було вилучено у ОСОБА_2 посвідчення водія після складання щодо нього протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, не впливає на наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Щодо незгоди апелянта з посиланням суду на письмові пояснення свідків без їх безпосереднього допиту, то це не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до постанови суду, під час судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Посилання апелянта на відсутність акту про направлення водія на огляд на стан алкогольного сп'яніння не впливає на наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, та не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта про те, що матеріали провадження не містять належних доказів того, хто саме керував транспортним засобом «Ягуар», є безпідставні, оскільки під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 визнав факт керування ним транспортним засобом марки «Ягуар» н.з. НОМЕР_2.

Твердження апелянта про те, що протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП складено із грубим порушення вимог закону, оскільки працівниками поліції не встановлено точного часу вчинення ДТП, факту вчинення ДТП, вважаю неспроможним, оскільки в протоколі зрозуміло викладено обвинувачення, тобто суть адміністративного правопорушення, яка відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, та саме по собі залишення водієм ОСОБА_2 місця дорожньо-транспортної пригоди містить склад вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не повернув вказаний протокол на доопрацювання, також не заслуговують на увагу, оскільки повернення протоколу про адміністративне правопорушення відповідному правоохоронному органу для належного оформлення є правом суду, а не його обов'язком, та лише за наявності таких недоліків, які ускладнюють або виключають можливості проведення повноцінного процесу.

Посилання апелянта на те, що після вказаної пригоди жодна особа не отримала тілесних ушкоджень, жодних матеріальних збитків не заподіяно, транспортні засоби залишались не пошкодженими, що на його думку свідчить про безпідставне притягнення ОСОБА_2 за порушення ним як п. 1.10 ПДР України, так й відповідно за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, не є слушним, оскільки наявність видимих пошкоджень транспортних засобів чітко зазначені в схемі наслідків ДТП (а.п. 3), та їх наявність не заперечував ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду.

Так, відповідно до відомостей, що містяться в схемі наслідків ДТП, яка сталася 01.01.2019 року транспортні засоби отримали наступні механічні пошкодження: 1) автомобіль марки «Рено Кенго»: праве переднє крило; бампер з правого боку, зірване кріплення; 2) автомобіль марки «Ягуар»: розбита передня частина бамперу, тощо (а.п. 3 зворіт).

Відповідно до Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Оскільки диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає як обов'язковий елемент об'єктивної сторони цього правопорушення: пошкодження транспортних засобів, що знаходиться у причинному зв'язку з порушенням правил дорожнього руху, то в діях ОСОБА_2 є склад вказаного адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозапису з них, затверджених 03.02.2016 року №100, не є слушними, оскільки відповідно до п. 3.11 вказаної Інструкції, їх використання здійснюється на підставі ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», що є правом працівника поліції, а не його обов'язком.

Крім того, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши характер вчиненого правопорушення та особу порушника, з урахуванням приписів ст. 36 КУпАП, а тому, змінюючи судове рішення в частині накладення стягнення вважаю, що його необхідно призначити в межах санкцій статей, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За таких обставин, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді - змінити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_4, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.03.2019 року, якою ОСОБА_2, визнано винуватим за ст. 124, ст.122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок про порушення ОСОБА_2 п. 14.1 ПДР України.

Провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст. 36 КУпАП призначити ОСОБА_2 остаточне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст.122-4 КУпАП - штраф у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумові доходів громадян, що становить 340 грн (триста сорок гривень 00 коп.)

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло