Провадження № 3/219/4314/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Федорової І.В.,

захисника Басана Ю.П.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Червона Поляна Антрацитівського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, який не працює, одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 0891 від 30 жовтня 2019 року, згідно якого 30 жовтня 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 здійснював перетин КПВВ «Майорське» (дорожній коридор «м. Бахмут КПВВ «Майорське» м. Горлівка») на автомобілі «Opel Vivaro» жовтого кольору з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , 2007 року випуску, яким керував особисто. Після детального огляду речей громадянина ОСОБА_1 , які знаходились у вищевказаному автомобілі, працівниками ДФС України було виявлено вище вказані товарно-матеріальні цінності, а саме: газові горілки у кількості 31 одиниць орієнтовною вартістю 870 гривень за одиницю, а усього на суму 26 970 гривень. Вказані товари ОСОБА_1 перевозив з міста Антрацита Луганської області до міста Харків у потаємному відділенні багажника зазначеного автомобіля. Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було допущено перевищення граничних норм перевезення товарів, сумарна вартість яких перевищує 10 000 гривень на одну особу, що перевищуються до або з тимчасово неконтрольованих територій, чим порушено вимоги п. 9 «Порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 99 від 01 березня 2017 року, а також «Переліку та обсягів товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію розмежування», затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих території та внутрішньо переміщених осіб № 39 від 24 березня 2017 року, в частині невідповідності товарів, які перевозились, зазначеним у Переліку.

Таким чином, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Біловодським РВ УДМС України у Луганській області 29 жовтня 2016 року, йому роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що винним себе у скоєнні інкримінованого йому правопорушення не визнає в повному обсязі, оскільки вилучені у нього газові горілки він перевозив з окупованої території (міста Антрацит Харківської області) матері (у місто Харків). Вказані товарно-матеріальні цінності є не вживаними та були придбані ним у 2013-2014 роках з метою продажу, який так і не був здійснений, у зв`язку з початком бойових дій на території Луганської області. Відтак, враховуючи, що з моменту придбання вказаних горілок пройшло більше п`яти років, вважав, що зазначена у протоколі сума вартості горілки в розмірі 870 гривень за одиницю є вочевидь завищеною, а відтак, ним не було перевищено дозволену Порядком сумарну фактичну вартість товарів в еквіваленті 10 000 гривень.

Захисник Басан Ю ОСОБА_4 у судовому засіданні просив закрити провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року за № 99 затверджено «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», і у пункті 9 вищевказаного порядку зазначено, що фізичні особи здійснюють переміщення товарів у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі автомобільним транспортом за переліком та обсягами (вартість, вага, кількість), що затверджуються МТОТ.

Пунктом 4 наказу Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39 встановлено такі обсяги товарів (крім особистих речей та підакцизних товарів), що переміщуються фізичними особами: через лінію зіткнення з неконтрольованої території на контрольовану територію та у зворотному напрямку товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 75 кг на одну особу.

Відповідно до «Переліку та обсягів товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення», затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39, до непродовольчих товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення, відноситься дрібна побутова техніка. При цьому, у якій саме кількості одиниць дозволено перевозити дрібну побутову техніку, у Переліку не зазначено.

Відповідно до частини 1 статті 204-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

Враховуючи, що товари (газові горілки), які ОСОБА_1 намагався перемістити через лінію зіткнення, відповідно до «Переліку та обсягів товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення», затвердженого наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39, є непродовольчими товарами, які дозволені для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення, оскільки є дрібною побутовою технікою, а належних та допустимих у розумінні статті 256 КУпАП доказів, а саме: чеків, висновків експерта, спеціаліста, за допомогою яких була встановлена орієнтована вартістю зазначених товарно-матеріальних цінностей, яка згідно протоколу про адміністративне правопорушення складає 26 970 гривень, особою, якою складався протокол відносно ОСОБА_1 , на адресу суду не надано, суд приходить до висновку, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не порушено порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

В свою чергу, суд не приймає в якості доказу, підтверджуючого вартість товарів, скриншот WEB-сторінки, на якому відображена вартість газової інфрачервоної горілки (площа обігріву 25 кв.м) в інтернет-магазині, яка складає 870 гривень, оскільки особа, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, не має спеціальних знань у сфері визначення кількісних, якісних, родових, індивідуальних ознак, точної вартості, інших індивідуалізуючих ознак, які дозволяють відрізнити предмет від подібних йому, а доказів того, що газові горілки у кількості 31 одиниці, вилучені у ОСОБА_1 , є саме інфрачервоними горілками (площа обігріву 25 кв.м), як визначено особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1, 3, 8, 9 Конституції України Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, статтею 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 204-3 КпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обов`язкову конфіскацією товарів, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді не здобуто, а докази, надані особою, якою складався протокол про адміністративне правопорушення, в якості підтвердження вчинення правопорушення суд не приймає до уваги при вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності з наведених вище обставин.

Відповідно до статті 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких першим пунктом визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3, ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Речові докази, а саме: газові горілки інфрачервоного випромінювання у кількості 31 одиниця, вилучені на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 0891 від 30 жовтня 2019 року (квитанція № 129, номер справи про адміністративне правопорушення 0891, порядковий номер 129), повернути за належністю ОСОБА_1

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. С.Конопленко