Справа № 127/5430/19
Провадження № 3/127/1172/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2019 р. об 11.20 год. ОСОБА_1 в приміщенні Вінницької міської ради за адресою: вул. Соборна, 53 в м. Вінниці вчинив злісну непокору законній вимогі працівника поліції при припиненні правопорушення, передбаченого статтею 212-14 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він лише реалізовував своє конституційне право на мирне зібрання з метою доведення до міської ради звернення щодо підтримання законопроекту про пільгове розмитнення транспортних засобів. Наявність на плакатах посилання на прізвище ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що саме останній є автором законопроекту, на підтримку якого відбулось мирне зібрання. Крім того, звернув увагу суду на те, що він фактично був незаконно затриманий.

Захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 вважає, що провадження у справі підлягає закриттю в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, думку його захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 клопотання про виклик і допит у судовому засіданні свідків заявлене не було, тому судом здійснюється судовий розгляд справи за наявних у справі доказів згідно з приписами статті 252 КУпАП, якою регламентовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що заступником міського голови ОСОБА_4 22.02.2019 р. на імя начальника Вінницького відділу головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_5 направлено лист, згідно з яким повідомлялось, що цього дня біля 11-ї год. на першому поверсі адміністративної будівлі Вінницької міської ради (центр надання адміністративних послуг) чотири невідомі особи розмістили агітаційні матеріали (плакати) за кандидата в Президенти України ОСОБА_2. У звязку з цим заступник міського голови просив вжити заходів для встановлення зазначених осіб та притягнення їх до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 212-14 КУпАП.

З матеріалів справи також вбачається, що 22.02.2019 р. о 13.12 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від заступника міського голови ОСОБА_4 про порушення порядку розміщення агітаційних матеріалів у приміщені Вінницької міської ради.

Не вдаючись до аналізу наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 212-14 КУпАП, суд вважає за доцільне в межах зазначеного провадження вирішити питання чи відповідають дії працівників поліції критерію законності (чи були їхні вимоги законними), а також чи наявні в діянні ОСОБА_1 ознаки злісної непокори законній вимозі працівника поліції.

З диспозиції статті 185 КУпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров'я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» дано розяснення, згідно з якими злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов'язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв'язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

У пункті 8 зазначеної Постанови Верховним Судом України зазначено, що на відміну від злісної непокори, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення опору полягає в активній фізичній протидії здійсненню працівником міліції, членом громадських формувань з охорони громадського порядку, військовослужбовцем обов'язку по охороні громадського порядку. Такі дії утворюють склад злочину, передбачений статтею 188-1 Кримінального кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, необхідно вирішити, чи були вимоги працівників поліції законними.

Як вже було зазначено судом, до поліції надійшло повідомлення про вчинення чотирма невідомими особами в приміщенні Вінницької міської ради правопорушення, повязаного з порушенням порядку розміщення агітаційних матеріалів, передбаченого статтею 212-14 КУпАП. ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що вважає, що в його діях відсутні ознаки зазначеного правопорушення, оскільки він фактично не здійснював агітаційної діяльності за кандидата в Президенти України. Не вдаючись до аналізу наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 212-14 КУпАП, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно з приписами частини 20 статті 64 Закону України «Про вибори Президента України» (далі Закон № 474-XIV) забороняється використання приміщень органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування для проведення заходів передвиборної агітації. Частиною 21 зазначеної статті також регламентовано, що забороняється розміщення агітаційних матеріалів та політичної реклами на будинках і в приміщеннях органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій державної та комунальної форми власності.

Форм і засоби передвиборчої агітації визначені статтею 58 Закону № 474-XIV, згідно з частиною першою якої передвиборна агітація це здійснення будь-якої діяльності з метою спонукання виборців голосувати за або не голосувати за певного кандидата на пост Президента України. Передвиборна агітація може здійснюватися у будь-якій формі та будь-якими засобами, що не суперечать Конституції України та законам України.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) випливає, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до пункту 1, 3 та 5 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

ОСОБА_1 в судовому засіданні посилався на те, що вимоги щодо порушення порядку агітації за кандидата в Президенти України ним порушено не було, натомість він приймав участь у мирному зібранні з метою підтримання Вінницькою міською радою звернення Ініціативної групи щодо винесення на розгляд чергової сесії Вінницької міської ради проекту рішення «Про звернення ОСОБА_1 до Вінницької міської ради щодо необхідності якнайшвидшого прийняття проектів Законів України № 9518 та № 9519, спрямованих на спрощення розмитнення автомобілів з іноземною реєстрацією та зменшення оподаткування операцій з придбання транспортних засобів.

З листа заступника міського голови на імя начальника відділу поліції випливає, що останній в діях ОСОБА_1 вбачав ознаки порушення законодавства щодо порядку розміщення агітаційних матеріалів. Як вже судом зазначено, питання щодо порушення порядку розміщення агітаційних матеріалів у даному провадженні судом не вирішується, натомість вирішується питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення крізь призму законності чи незаконності вимог працівників поліції.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, працівники поліції згідно з приписами частини першої статті 23 Закону № 580-VIII зобовязані відреагувати на звернення заступника міського голови. В судовому засіданні при цьому було встановлено, що на опрацювання відповідного звернення до приміщення Вінницької міської ради (центр надання адміністративних послуг) за адресою: вул. Соборна, 59 в м. Вінниці прибули працівники поліції, які розяснили, в тому числі й ОСОБА_1, протиправність дій щодо розміщення агітаційних матеріалів та висловлено вимогу припинити правопорушення, передбачене статтею 212-14 КУпАП. Незгода ОСОБА_1 з тлумаченням норм законодавства працівниками поліції, на що останній посилався як на підставу для закриття провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, на переконання суду, не може свідчити про незаконність вимог працівників поліції. На зазначені вимоги працівників поліції чотири особи, в тому числі ОСОБА_1, не відреагували, повідомили, що не вважають, що в їх діях наявні ознаки правопорушення та припиняти їх не будуть. ОСОБА_1 в судовому засіданні даної обставини не заперечував. Кім того, дана обставина підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, наданим до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Зі змісту абзацу першого пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема статтею 212-14 протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно до статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 212-2 - 212-21 цього Кодексу, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Таким чином, суд приходить до переконання, що за наявності повідомлення про вчинення правопорушення згідно з приписами статті 23 Закону № 580-VIII працівники поліції були зобовязані відреагувати на звернення заступника міського голови щодо порушення порядку розміщення агітаційних матеріалів та у разі виявлення ознак правопорушення скласти відповідно до приписів статей 254, 255 КУпАП відповідний протокол. Питання щодо оцінки дій особи, зокрема, щодо наявності чи відсутності в її діянні ознак правопорушення, передбаченого статтею 212-14 КУпАП згідно з приписами статті 221 КУпАП до повноважень працівників поліції не відноситься і має бути вирішене відповідним судом.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що працівники поліції при опрацюванні звернення заступника міського голови в частині висловлення пропозиції ОСОБА_1 припинити вчиняти правопорушення діяли у спосіб та в порядку, встановленими чинним законодавством України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні посилався на те, що він не відмовлявся назвати свої анкетні дані та предявив працівникам поліції свій паспорт для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначенні пояснення ОСОБА_1 в частині повідомлення своїх анкетних даних підтверджуються і оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, наданим до протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису випливає, що ОСОБА_1 відмовився припинити дії, що містили ознаки агітації за кандидата в Президенти України та у звязку з цим залишити приміщення Вінницької міської ради. Суд при цьому вважає, що твердження ОСОБА_1 щодо того, що приміщення Вінницької міської ради є публічним місцем, а тому він вправі перебувати там. Разом з тим, суд враховує і конституційні приписи, згідно з якими громадянину дозволено все, що прямо не заборонено законом. Зазначений припис слід тлумачити так, що права та обовязки особи кореспондуються з правами та обовязками іншої особи (юридичної або фізичної).

Згідно з частиною першою статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обовязковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 262 КУпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сімї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної спекуляції, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у пяному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Відповідно до частини першої статті 216 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, імя та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Зі змісту частини першої статті 263 КУпАП випливає, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Як вже було зазначено судом, в судовому засіданні було встановлено, що працівники поліції при висловленні вимоги щодо припинення правопорушення діяли у спосіб та у порядок, встановлені законом. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов'язків. Те, що працівники поліції виконували свої службові обовязки ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувалось і не оспорювалось. Твердження ОСОБА_1 щодо незаконності його затримання та утримання понад три години суд перевірити в межах даного провадження не може в звязку з відсутністю (незважаючи на направлення до відділу поліції запиту про надання усіх наявних матеріалів) відповідних даних. При цьому суд вважає за доцільне звернутись до уповноваженого органу з відповідним повідомленням про здійснення відповідної перевірки.

З огляду на викладене, зважаючи на розяснення, надані в пункті 7 вищезазначеної постанови Пленуму, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, за ознаками злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків.

При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд враховує, що згідно з матеріалами справи останній раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, обставини, що помякшують чи обтяжують його відповідальність, судом не встановлені. Тому з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень в майбутньому до нього слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: