Справа №: 486/123/19 Провадження № 3/486/139/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Франчук О.Д.,

при секретарі Деменко К.Л.

за участю прокурора Кучерявого В.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , уродженки м.Южноукраїнськ Миколаївської області, працюючої головним спеціалістом відділу культури управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №3 від 08 січня 2019 року ОСОБА_1 , обіймає з 13 серпня 2012 року посаду головного спеціаліста відділу культури управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради Миколаївській області, яка відповідно до пп.в) п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Згідно п.1 ст. 45 ЗУ Про запобігання корупції такі особи зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік.

В протоколі зазначено, що за результатами огляду веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 подала щорічну декларацію 10.04.2018 року о 16-30 год., чим порушила строк подання декларації. Також встановлено, що електронно-цифровий підпис був отриманий 04.04.2018 року.

Протоколом визначено, що ОСОБА_1 достовірно знала про обов`язок подання щорічної декларації, на лікарняному у період з 25.03.2018 року по 10.04.2018 року не перебувала, з 01.09.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також у протоколі зроблений висновок про відсутність наміру ОСОБА_1 вчасно подати декларацію та умисність її дій.

Таким чином згідно протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 10.04.2018 року вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, дата виявлення правопорушення 04.01.2019 року, місце вчинення правопорушення місце проживання суб`єкта декларування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, суду пояснила, що у її поясненнях щодо визнання своєї вини малося на увазі лише те, що вона визнала факт подання декларації пізніше встановленого строку. Також пояснила, що перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною не могла бути присутньою на заняттях з приводу заповнення декларацій, намагалася вирішити усі питання самостійно, а саме отримати довідку про доходи чоловіка, знайти комп`ютер для заповнення електронної декларації, двічі отримувала електронно-цифровий підпис та двічі змінювала адресу електронної пошти. Зазначила, що жодного умислу на порушення закону в неї не було.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Южноукраїнського міського голови №183/04-2-к від 10.08.2012 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу культури управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради Миколаївській області /а.с.21/ і таким чином отримала статус посадової особи місцевого самоврядування відповідно до ст.ст.2-3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Як посадова особа місцевого самоврядування ОСОБА_1 у відповідності до пп.в) п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Згідно пояснень ОСОБА_2 головного спеціаліста відділу правової роботи Южноукраїнської міської ради усім особам, що працюють в Южноукраїнській міській раді та її виконавчих органах, роз`яснювалися обов`язки щодо подання декларацій, а саме на заняттях 01.01.2017 року та на початку березня 2018 року /а.с.17-18/.

Проте, у відповідності до ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» дія розділу VII цього Закону (а саме в якому зазначено про обов`язок подання декларацій) не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність зокрема у сфері соціального обслуговування населення, освіти (крім керівників вищих навчальних закладів та їх заступників), науки (крім президентів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, перших віце-президентів, віце-президентів та головних учених секретарів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, інших членів Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук, обраних загальними зборами Національної академії наук України та національних галузевих академій наук відповідно, керівників науково-дослідних інститутів та інших наукових установ), культури, мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті, фізичної культури, спорту. Так, згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також згідно положення про управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради основним видом діяльності управління є регулювання у сферах охорони здоров`я, освіти, культури та інших соціальних сферах, крім обов`язкового соціального страхування. Отже законом визначені окремі категорії посадових осіб, до яких не застосовуються загальні вимоги фінансового контролю щодо обов`язкового подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Наказом управління молоді, спорту та культури Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №49-вд від 30.08.2017 року ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку строком з 01.09.2017 року по 08.06.2020 року /а.с.35/.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування» відпустка по догляду за дитиною є страховим випадком, а саме різновидом тимчасової непрацездатності, так само як і хвороба, у разі настання якого особі за рахунок фонду соціального страхування виплачується матеріальне забезпечення.

Під час тимчасової непрацездатності, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_1 доглядала одночасно за двома дітьми, що підтверджується свідоцтвами про народження. У першому кварталі 2018 року ОСОБА_1 як мати приділяла увагу лікуванню дітей, що підтверджується записами у їх медичних картках.

Також при дослідженні матеріалів справи встановлено, що до 01 квітня 2018 ОСОБА_1 вчиняла дії, спрямовані на подання декларації, а саме: отримання електронно-цифрового підпису 29.03.2018 року, зміна адреси електронної пошти з 29.03.2018 року по 06.04.2018 року.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого Законом, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02), що стосувалося провадження у справі про адміністративне правопорушення, ЄСПЛ розцінив його як кримінальне для цілей застосування Конвенції - п.39 Рішення.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма міститься й в ст. 62 Конституції України.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений у статті 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серков проти України» від 07.11.2011 року, заява № 39766/05 зазначив: «34. Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. 35. Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці.

При цьому, у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Рішення від 2 грудня 2010 року, Заява № 30856/03) ЄСПЛ наголосив, що: «43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам. Хоча Суд не може замінити своїм рішенням рішення національних судів та його повноваження щодо перевірки дотримання національного законодавства обмежені, його функцією є перевірка обґрунтування національних судів з точки зору Конвенції. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності».

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Так, згідно п. 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, об`єктивна сторона складу цього адміністративного правопорушення повинна мати активну форму прояву.

З урахуванням викладеного, враховуючи особу ОСОБА_1 , яка за місцем роботи характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, в тому числі за вчинення корупційних правопорушень, має двох дітей та опікується ними, дає підстави суду вважати про відсутність схильності ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень. Пояснення ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та не були спростовані в ході судового розгляду.

Оцінюючи зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що правова невизначеність не дає підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що має характеризуватися активними діями по ухиленню від вчасного подання декларації, а тому у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Южноукраїнського міського суду Олена Дмитрівна Франчук