КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №33/824/1382/2019 Постанова винесена суддею Вознюком С.М.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, представника Київської митниці ДФС Павленка С.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Ясінської О.Я. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року щодо -

громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Ірак, м. Багдад, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого приватним підприємцем, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 30.01.2018 року, орган що видав 3201,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, громадянина УкраїниОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 0008/12500/18 року від 15.01.2019 року валюту в розмірі 2120 доларів США, -повернуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 13 грн. 86 коп.

Згідно постанови суду першої інстанції, 15.01.2019 р. о 13 год. 55 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_2, що прибув з Іраку м. Багдад, літаком авіакомпанії «Іракські авіалінії», рейсом № 1340, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

«Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину України ОСОБА_2було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має приблизно 10000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. Пасажиром було видано готівку в розмірі 13580 доларів США, що знаходились у гаманці, який лежав у кишені брюк.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування.

Пасажир обрав проходження митного контролю "зеленим коридором", де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми йому було пропущено 11460 доларів США (що за курсом НБУ на 15.01.2019 становить 9993 євро). За протоколом про порушення митних правил вилучено 2120 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_2, під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином України ОСОБА_2, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для резидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р., та мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник Київської митниці ДФС ЯсінськаО.Я.подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 15.02.2019 Бориспільського міськрайонного суду відносно громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову щодо громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якою визнати його винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 Митного кодексу України, застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень та конфіскації затриманої по справі валюти у сумі 2 120 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при прийнятті рішення суд врахував той факт, що грошові кошти, які перевозив гр. України ОСОБА_2 через митний кордон України, є його особистими коштами. Свою вину у вчиненому визнає та не мав наміру приховувати від працівників митниці зазначені кошти, оскільки це сталося лише з необережності та необізнаності правопорушника. Суд наголошує, якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

На думку представника митниці суд першої інстанції поверхнево вивчив адміністративні матеріали справи про порушення митних правил № 0008/125100/19 та не надав їм належної правової оцінки.

Апелянт вказує на те, що аналіз положень міжнародних договорів, угод, конвенцій, до яких приєдналась Україна, не дає підстав стверджувати, що міжнародні норми змінюють існуючі, встановлюють нові, відновлюють скасовані національні норми права у зазначеній сфері. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «З захисту прав і основних свобод людини» передбачено : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, на думку апелянта, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для і забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Представник митниці вказує на те, що відповідно до законодавства України, валютні цінності обмежені щодо їх переміщення через митний кордон України шляхом встановлення особливого порядку їх переміщення.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові суд також зазначив, що шкода, яку громадянин України ОСОБА_2 потенційно міг завдати державі, була незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди, якби він ввіз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки він не зазнав ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Представник митниці не погоджується з такою позицією, оскільки, на переконання апелянта, обов'язок кожного громадянина (резидента або нерезидента незалежно від громадянства) дотримуватись національного законодавства України, встановленого нормами Конституції. Національне законодавство не скасовується (змінюється) в залежності від можливості спричинення громадянином майнової шкоди державі або без неї та не залежить від вартісного показника порушення (в даному випадку - розміру/суми предмета правопорушення).

Апелянт стверджує, що шкода від вчиненого гр. України ОСОБА_2 порушення полягає саме в неповазі до встановленого українською державою порядку переміщення відповідного товару (валюти) через митний кордон, в нехтуванні та приниженні значення норм національного права в житті українського суспільства та у ігноруванні громадянського обов'язку правосвідомості. При винесенні постанови судом зазначене враховано не було.

На думку апелянта, всупереч положенням ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП, вищенаведеним нормам законодавства, положенням міжнародних угод, до яких приєдналась Україна, суд однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці ДФС Павленка С.А., який підтримав апеляційну скаргу, думку ОСОБА_2, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про порушення митних правил, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким з учасників не оскаржується, а тому в цій частині постанова суду не переглядається і підстав для скасування в цій частині постанови немає.

Що стосується висновку судді місцевого суду про повернення вилучених під час здійснення провадження про порушення митних правил валютних цінностей, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, визначеного у ст. 471 МК України, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності заслуговують на увагу, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду не дотримався вимог глави 67 МК України та ст.ст. 23, 33 КУпАП, що призвело до неправильного застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Так, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України, валютні цінності є товарами.

За змістом положень ст. 197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України", затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 червня 2008 року за № 520/1511, фізична особа незалежно від віку має право вивозити за межі України і ввозити в Україну готівку і банківські метали відповідно до норм, передбачених цією Інструкцією; митна декларація є підставою для вивезення (увезення) зазначеної у ній готівки і банківських металів і здійснення операцій за дорученням резидента або нерезидента протягом одного року з часу оформлення декларації; фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до законодавства України; фізична особа - нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі, а вивозити за межі України фізична особа - нерезидент має право готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну.

Таким чином, валютні цінності є товарами, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України, а тому в разі, якщо вони є безпосередніми предметами порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, то підлягають обов'язковій конфіскації.

Із матеріалів справи, що було встановлено і суддею місцевого суду, слідує, що безпосередніми предметами правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є валютні цінності в розмірі 2120 доларів США, які ОСОБА_2 не задекларував при переміщенні через митний кордон України.

Відповідно до ст. 466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, зокрема конфіскації предметів порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, щодо товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання судді місцевого суду на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»).

Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак, ігноруючи норми чинного законодавства України, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_2 від конфіскації предметів порушення митних правил, при цьому, будь-якої оцінки щодо наявності у нього обставин, які складуть «індивідуальний і надмірний тягар» при конфіскації вилучених коштів не зробив.

Як вбачається з постанови, судом не вказано будь-яких доказів, які підтверджують факт наявності «індивідуального і надмірного тягаря» у ОСОБА_2при конфіскації вилучених у нього коштів. Не надано таких доказів правопорушником і під час апеляційного розгляду справи.

Висновок про звільнення порушника від додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, лікування), і цей предмет має безсумнівно підтверджене законне походження та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2працює приватним підприємцем, при цьому матеріали справи не містять доказів про його доходи і фінансові статки, що має враховуватись при оцінці щодо наявності у нього обставин, які складуть «індивідуальний і надмірний тягар» при конфіскації вилучених коштів.

До того ж, при перетині митного кордону ОСОБА_2 таввезенні в Україну вказаної готівки не мав документів на підтвердження законності її походження.

Більш того, як вбачається з протоколу опитування в справі про порушення митних правил №0008/12500/19 від 15.01.2019 року, безпосередньо під час порушення митних правил ОСОБА_2пояснював працівникам митниці, що кошти, які він перевозив через митний кордон України належать йому особисто. Це ж він пояснив і суду першої інстанції.

А в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що кошти, які він ввозив на територію України належать його братові, проте, будь - яких документів на підтвердження будь - якої з версій ОСОБА_2 не надав.

Більш того, згідно протоколу опитування в справі про порушення митних правил №0008/12500/19 від 15.01.2019 року слідує, що ОСОБА_2перетинає митний кордон України приблизно 1 раз на рік, що свідчить про його обізнаність щодо правил перетину митного кордону, працівникам митниці повідомив недостовірну інформацію про те, що має при собі приблизно 10000 доларів США, маючи про собі 13580 доларів США.

Свою вину у вчиненні порушення митних правил передбачених ст. 471 МК України він визнає, але стверджує, що сталося це ненавмисно.

Відтак, апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2готівки, покладає на нього «індивідуальний і надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку, як і не наведено цього в оскаржуваній постанові.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року в частині не накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді конфіскації валюти не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, по справі в частині накладення на ОСОБА_2адміністративного стягнення слід прийняти нову постанову, якою призначити стягнення в межах санкції статті передбаченої за вчинення вказаного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Ясінської О.Я. - задовольнити частково.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, щодо ОСОБА_2 в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, і рішення про повернення валютних цінностей - скасувати та прийняти нову постанову.

Накласти на ОСОБА_2 вчинене ним порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу № 0008/12500/18 від 15 січня 2018 року, в сумі 2120 (дві тисячі сто двадцять ) доларів США.

У решті постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_2залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал