Справа № 522/7456/19
Провадження № 3/522/4909/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Куцаров В.І., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

- за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого з обосливо важливих справ відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області, маючи спеціальне звання старший лейтенант податкової міліції, будучи суб`єктом декларування та відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно з п.п. «д» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав 04.04.2018 року щорічну декларацію за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні прокурор надала пояснення про те, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнав свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та пояснив, що умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення він не мав оскільки в період, в який потрібно було подати декларацію, він намагався подати декларацію та здійснив крок та натиснув «Подати декларацію», ще 25.03.2018 р. Однак, тільки пізніше йому стало відомо, що декларації не подана, тому просив суд закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому вказав, що він на виконання вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» увійшов до особистого кабінету на офіційному сайті НАЗК та заповнивши усі розділи своєї щорічної декларації за 2017 рік натиснув кнопку «Подати документ». Так, як ним не отримано підтвердження про подачу декларації, то 25.03.2018 він повторно натиснув кнопку «Подати документ». Подачу декларації підтвердив електронними ключем, через деякий час на електронну пошту прийшло повідомлення з НАЗК, та на той час він був впевнений, що це підтвердження про успішну подачу щорічної декларації.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1,2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігаїуія і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді, Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Положеннями до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено: особи,зазначені упункті 1, підпунктах «а» і «в`пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

28.09.2018 ОСОБА_1 , переведено на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС в Одеській області.

04.06.2015 ОСОБА_1 , ознайомлено під підпис з попередженням про обмеження, спрямовані на запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і одержанню неправомірної вигоди або подарунка та поводження з ними, щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання фінансового контролю.

26.09.2016 згідно витягу з наказу №458-о ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання - старший лейтенант податкової міліції.

09.10.2018 ОСОБА_1 , ознайомлений під підпис з посадовою інструкцією старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС в Одеській області.

Як вбачається з додатку до Інформаційної довідки про встановлення факту несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з якого вбачається послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив(ла) ОСОБА_1 , а саме, те, що 25.03.2018 року о 21:47:40, а також 25.03.2018 року о 22:11:24 з IP-адреси 78.26.199.194/32, в розділі персонального кабінету «Декларація» виконана дія натиснуто кнопку «Подати документ».

Водночас, згідно відповіді начальника Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Семенцова О.Ю. від 06.09.2018 року за № 4967к/39/114/02-2018, копія якого міститься в матеріалах справи, 25.03.2018 ОСОБА_1 було повністю заповнено 16 розділів декларації та виконано вказівки на сайті, які є обов`язковим для подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Після проходження усіх необхідних процедур та зазначення повної інформації у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII суб`єктом декларування натиснуто кнопку «Подати документ», потім сайт видав повідомлення про успішне подання декларації. У зв`язку з тим, що на електронну пошту декларанта не надійшло підтверджуючого листа від НАЗК останнім перевірено успішність подачі відповідної декларації та виявлено її відсутність на сайті, та з урахуванням цього , 04.04.2018 було повторно подано щорічну декларацію за 2017 рік. Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 намагався подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік у строки визначені ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та у останнього відсутній умисел щодо приховування своїх доходів, чи переслідування будь-якого корупційного інтересу.

Таким чином, судом встановлено та вбачається з вказаного вище й підтверджується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що ОСОБА_1 у виконання вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо строку подачі декларації здійснив всі необхідні дії, направлені на подання декларації до електронного реєстру. Разом з тим, в результаті його необережності фактично декларація до реєстру подана не була. Однак, після того, як помилка була виявлена ОСОБА_1 самостійно, він 04.04.2018 року подав декларацію до реєстру, що також видно з Інформаційної довідки, що 04.04.2018 року об 11:51:54, з IP-адреси 46.211.115.133/32, 28.05.2018 року о 12:34:48, з IP-адреси 78.26.198.232/32, в розділі персонального кабінету «Декларація» виконана дія натиснуто кнопку «Подати документ» та 28.05.2018 року о 12:36:38 подання документу підтверджено кваліфікованим електронним підписом (ЕЦП), документ успішно подано.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 не мав умислу порушувати вимоги фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання електронної декларації. Його діяння мали місце в результаті необережності та технічних обмежень у доступі до інтернет-ресурсу.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Крім того, суддею встановлена відсутність в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст. 176-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Відповідно до роз`яснення спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. №223-943/0/4-17 зазначено:«Суб`єктивна сторона правопорушення (передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення) характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності».

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оскільки наявні докази не свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства щодо фінансового контролю в результаті необережності, то відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто за вчинення умисного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол та додані до нього матеріали мали мати докази того, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільну небезпечність несвоєчасності подання без поважних причин щорічної декларації, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя: