Справа № 359/661/19 Головуючий у І інстанції Вознюк С.М.
Провадження № 33/824/1095/2019 Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
Категорія ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року, якою

ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: США, ш. Коннектікут, місце проживання (зі слів пасажира): АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1); працює: баскетболіст в БК «Київ баскет», м. Київ, Україна,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації валюти, вилучені грошові кошти у розмірі 12 000 доларів СШАповернуто ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору та понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 10 грн. 68 коп.,

В С Т А Н О В И В :

17.12.2018 р. о 14 год. 15 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин США ОСОБА_2 (ОСОБА_2), який відлітав до Латвії м. Рига літаком авіакомпанії «air Baltic» рейсом № 403, обрав канал, позначений символами «зелений коридор», а після перетину «білої лінії» у нього було виявлено готівку в розмірі 23 000 доларів США та 225 євро, що знаходились в одному з відділень рюкзака пасажира (ручна поклажа). Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином США ОСОБА_2, який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р. зі змінами, є порушенням митних правил.

З виявленої суми ОСОБА_2 було пропущено 11 000 дол. США та 225 євро (еквівалент 9 972 євро згідно курсу НБУ станом на 17.12.2018).,за протоколом про порушення митних правил вилучено 12 000 дол. США.

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, без конфіскації валюти, а вилучені грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США повернуто ОСОБА_2 Обґрунтовуючи постанову, суддя зазначив про те, що грошові кошти, які виявлені у ОСОБА_2 належать йому особисто, це його заробітна плата, тобто джерело одержання коштів є законним, а тому конфіскація цих коштів, на які розраховував ОСОБА_2 покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС просить постанову скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_2визнати винним скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та застосувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, та конфіскувати вилучену валюту. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на необґрунтованість посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що провадження у справах про порушення митних правил повинно здійснюватися відповідно до КУпАП та МК України. Також зазначає, що суддею жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягується до відповідальності, тому висновок щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянина ОСОБА_2у зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим.

Представник Київської митниці ДФС в судові засідання 01.03.2019 та 14.03.2019р. не з'явився , про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки судді про доведеність факту порушення ОСОБА_2 митних правил за обставин, наведених у постанові, крім особистого його визнання, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 17 грудня 2018 року № 0890/12500/18, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 17 грудня 2018 року, доповідними записками головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Бориспіль-аеропорт» від 17 грудня 2018 року та іншими доказами.

На підставі вказаних доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_2до відповідальності за ст.471 МК України та на законних підставах із дотриманням вимог ст.33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_2 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_2валюти, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_2, оскільки доказами по справі підтверджено їх походження як отриману винагороду за працю за трудовим контрактом, а, тому, втручання у право власності ОСОБА_2 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «надмірний тягар».

Висновок судді про те, що накладенням на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти буде досягнутий, у даному випадку, розумний баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, є вірним.

Порушень процесуальних норм, які б могли слугувати підставами для скасування рішення судді не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль