Справа № 263/1000/19
Провадження № 3/263/592/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Шевченко О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 Анатолійовича14.11.1986 року народження, який проживає за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2019 року о 22.30 годині керував транспортним засобом Daewoo Espero номерний знак НОМЕР_1 з порушенням вимог п.7.3 ДСТУ3649:2010 а саме з тріщеною на склі в зоні роботи склоочисників, також на данному ТЗ був відсутне бамперне кріплення переднього лівого та заднього лівого колеса, чим порушив вимоги , п.31.4.7 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1, якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1, був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у звязку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Провина ОСОБА_1, у вчиненому ним адміністративному правопорушенні за ч.4 ст.121КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 409898 від 17.01.2019 року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При визначенні ОСОБА_1, виду адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника і вважає обрати у відношенні нього покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Відповідно до ст. 40-1КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Тому з ОСОБА_1, необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.4 ст. 121 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 Анатолійовича14.11.1986 року народження, на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів із дня її винесення.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.А. Шевченко