Номер провадження: 33/813/424/19
Номер справи місцевого суду: 496/1880/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року,

встановив:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Стягнутий судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної постанови суду. Одночасно ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року.

В обгрунтування причин пропуску строку ОСОБА_2 зазначив, що в період з 13 червня 2018 року по 23 червня 2018 року він перебував на амбулаторному лікуванні, а в послідуючому через правову необізнаність та часом витраченим на пошук адвоката не мав можливості подати апеляційну строку у встановлений законом строк, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин та просить його поновити.

За результатами апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім в судовому засіданні під час розгляду його справи (а.с.23-24).

Таким чином, ОСОБА_2 був обізнаний про прийняте судом першої інстанції рішення відносно нього 06 червня 2018 року, саме з цього дня розпочався перебіг 10-ти денного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Посилання ОСОБА_2 як на поважну підставу пропуску строку на апеляційне оскарження його перебування в період з 13 червня 2018 року по 23 червня 2018 року на амбулаторному лікуванні не може прийматись до уваги, оскільки проходження лікування амбулаторно не перешкоджає особі подати апеляційну скаргу, зокрема засобом поштового зв'язку.

Доводи апеляційної скарги щодо юридичної необізнаності та пошуку адвоката не підтверджені жодними належними доказами. Крім того, з часу ухвалення оскаржуваної постанови суду до подачі апеляційної скарги пройшов значний проміжок часу - понад вісім місяців.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не наведено жодної поважної підстави, яка б перешкоджала ОСОБА_2 реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений законом строк.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає неповажними причини пропуску строків на апеляційне оскарження постанови районного суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому, відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись статями 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Одеського апеляційного суду,

постановив:

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року повернути особі, яка її подала.

Копію постанови направити ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов