Справа № 191/3956/19
Провадження № 3/191/1091/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Синельниківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст.. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання не відвідувала навчальний заклад у період з 23.09.2019 року по 27.09.2019 року.

За даним фактом інспектором ЮП Синельниківського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, лейтенантом поліції Сухоруковою А.М. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №103544 від 27.09.2019 року.

Суддя, дослідивши надані матеріалі справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Адміністративним порушенням відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП визначається ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Вина це обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення передбачає умисел, але з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що після смерті її громадянського чоловіка вона переїхала з м. Дніпро в м. Синельникове разом з трьома своїми доньками. 03.09.2019 року без її згоди її доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забрала ОСОБА_4 , яка є матір`ю її померлого чоловіка. Дотепер дитину їй не повернула, тому контролювати її відвідування школи вона не в змозі. На даний час вона збирає гроші на правову допомогу для звернення до суду для вирішення спору з приводу місця проживання доньки ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що малолітня донька правопорушниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відвідувала навчальний заклад у період з 23.09.2019 року по 27.09.2019 року не з вини ОСОБА_1 , а тому в діях останньої умислу на ухилення від виконання батьківських обов`язків не вбачається.

Отже, суддя прийшов до висновку, що фактично в діях ОСОБА_1 , відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки в ході судового засідання її винуватість у вчиненні вказаного правопорушення не знайшла свого підтвердження, адже пояснення ОСОБА_1 нічим не спростовані, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За таких умов суд, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У зв`язку з вищевикладеним, суд згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважає за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, з підстав недоведеності її вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.247,280,283,284 КУпАП суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Г. В. Бондаренко