Справа № 130/1169/19
Провадження № 33/801/815/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., за участі секретаря судового засідання Богацької О.М., прокурора Каменяр-Вікулової С.В., адвоката Піпко А.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. в дохід держави.

Постанова суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді начальника фінансового управління Жмеринської міської ради, являючись згідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 2 статті 52 вказаного Закону, лише 18 квітня 2019 року о 18:19 год., тобто несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, зокрема про отримання доходу, який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, а саме грошових коштів в розмірі 834 562,80 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши прокурора, яка вказала на безпідставність апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , яка просила про задоволення апеляційної скарги та доводи її захисника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження Жмеринської міської ради Вінницької області №76-рк від 12 липня 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника фінансового управління з 12 липня 2006 року як таку, що перебувала у кадровому резерві на цю посаду, з оплатою праці згідно штатного розпису.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №128 від 30 травня 2019 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника фінансового управління Жмеринської міської ради, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила про суттєві зміни у майновому стані, зокрема про отримання доходу, який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на І січня відповідного року, а саме отримання доходу у розмірі 834 562,80 грн. за договором купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2018 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство, НАЗК) 11 серпня 2016 № 3 (із змінами, внесеними рішеннями Національного агентства), згідно частини другої статті 52 Закону, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання нею доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Зазначена інформація вноситься до Реєстру та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1 Закону визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до Закону.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пункту 4 Правил заповнення форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затверджених рішенням Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 961/29091 (далі - Правила заповнення форми повідомлення), інформація, включена в повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, повинна бути також відображена в декларації, яку такий суб`єкт декларування подає відповідно до Закону.

Отже, особи, зазначені у пункті "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, є суб`єктами декларування, які згідно з положеннями частини другої статті 52 Закону у разі суттєвої зміни в їх майновому стані зобов`язані у десятиденний строк з моменту отримання доходу, письмово повідомити про це Національне агентство. Обов`язок у такого суб`єкта декларування подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані припиняється лише після подання декларації особи, яка припинила виконувати функції держави або місцевого самоврядування.

Окрім цього, зобов`язання частини другої статті 52 Закону є додатковим заходом здійснення фінансового контролю, спрямованого на з`ясування фактичної зміни у майновому стані суб`єкта декларування. Тобто повинна виникати реальна суттєва зміна у майновому стані, яка полягає у можливості використання відповідного доходу для задоволення власних потреб суб`єктом декларування.

Під поняттям «одноразовий дохід» слід розуміти отримання суб`єктом декларування доходу, що перевищує суму в розмірі 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, який нарахований та виплачений одним джерелом доходу, має певну ознаку доходу та визначену дату набуття права власності на такий дохід (дату отримання доходу).

При цьому, для обчислення суми, яка створює у суб`єкта декларування обов`язок подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, необхідно брати нарахований розмір «одноразового доходу», оскільки відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує, виплачує або надає оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб.

Враховуючи наведене, суб`єкт декларування повинен подавати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у разі, коли розмір одноразового доходу, виплаченого йому на певну дату перевищує суму в розмірі 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

У підрахунку законодавчого порогу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2018 року, сума становить 88 100 гривень.

Так, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни в майновому стані.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2019 року депутатом Жмеринської міської ради було надіслано повідомлення до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про порушення ОСОБА_1 порядку інформування Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, зареєстрованого за № 11/Н-448 від 20 березня 2019 року (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції вважає переконливими доводи скаржника про те, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився із спливом трьох місяців з дня його виявлення, оскільки про вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення Головне управління Національної поліції у Вінницькій області було повідомлено 20 березня 2019 року, протокол про адміністративне правопорушення складено 30 травня 2019 року, тоді як рішення Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, постановлено 20 вересня 2019 року. Таким чином, з моменту виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і до накладення на неї адміністративного стягнення рішенням суду, пройшло понад 3 місяці.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 3 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у справі зупинялось провадження у зв`язку із хворобою ОСОБА_2 , а тому строк притягнення особи до адміністративної відповідальності не пропущено, є помилковим.

Так статтею 277 КУпАП передбачено зупинення строків розгляду справи про адміністративні правопорушення, однак зупинення строків розгляду справи не перериває строку притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

В свою чергу зупинення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності нормами чинного КУпАП не передбачено.

Рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, зазначеними положеннями КУпАП передбачено, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлює здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Приписи статті 247 КУпАП є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження не вирішуючи при цьому жодних інших питань.

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді першої інстанції строк накладення адміністративного стягнення сплив, однак суд першої інстанції поза межами строку, передбаченого ч.3 ст. 38 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження у адміністративній справі належить закрити на підставі п. 7 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 245, 247, 278, 280, 283, 294, 295, 296 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: /підпис/ В.В. Оніщук

Згідно із оригіналом:

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.В. Оніщук