490/741/19 21.02.2019
Справа № 490/741/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гречана С.І., розглянувши справу про притягнення

ОСОБА_1, який народився 21 лютого 1978 року, громадянина України, непрацюючого, номер картки платника податків не відомий, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколу ІІ №0002696 від 14.01.2019, ОСОБА_1 того ж дня об 13 годині 05 хвилин у м. Миколаєві, по вул. Нікольській, в районі будинку 77, надавав послуги з перевезення пасажирів автомобілем Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_1, без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до п.24 ст.7 "Про ліцензування видів господарської діяльності", ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є наявність об'єктивних і суб'єктивних ознак, тобто об'єкта, об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Отже, враховуючи особливості цього правопорушення і виходячи з вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи, окрім іншого, зобов'язаний з'ясувати, чи вчинив ОСОБА_1 ці порушення, а якщо вчинив, то в чому саме вони полягали і чи винен він у цьому.

Суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП (в частині здійснення господарської діяльності без ліцензії та дозвільних документів) може бути лише суб'єкт господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Важливою ознакою господарської діяльності є, зокрема, її систематичність. У протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, не встановлено і не наведено такої систематичності, також не має доказів того, що він офіційно зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з ч.3 ст.2, п.24 ст.7, ч.9 ст.13 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року № 222-VIII, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 вказаного Закону ліцензія це запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб'єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Статтею 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт, як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Цим Законом, зокрема, статтею 16 визначено, що до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов'язані з перевезеннями.

Стаття 39 визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Ураховуючи вищенаведене, на такий вид господарської діяльності як надання послуг з перевезення пасажирів чинним законодавством передбачено обов'язкове ліцензування даної діяльності, при цьому на перевізника покладається обов'язок пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, зокрема, ліцензію, а у випадку, якщо водій таксі перебуває у трудових відносинах із перевізником юридичною особою - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено чи ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення як суб'єкт підприємницької діяльності, чи як особа, яка перебуває у трудових відносинах з перевізником, не додані докази, які підтверджують зазначені обставини.

Судом ураховано, що навіть у випадку доведеності одноразового перевезення ОСОБА_1 пасажирів на власному автомобілі за плату, такі його дії не можуть кваліфікуватись як зайняття господарською діяльністю, бо такі дії мають носити систематичний характер, оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 Господарського кодексу України) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв'язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.

Отже, таке обвинувачення є неконкретним, позбавляє можливості ефективно захищатися від нього, а сам протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Зі змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 164 КУпАП, не цілком зрозуміло, які саме неправомірні дії вчинив ОСОБА_1, не розкрито об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не конкретизовано його вину, не зазначено, чи він здійснював господарську діяльність систематично, на постійній основі з надання платних послуг за перевезення громадян, або перебував у трудових відносинах із перевізником.

Тому вважаю, що відсутність в діях ОСОБА_1 системи в провадженні господарської діяльності та сам факт її реалізації наразі не дає обґрунтованої і об'єктивної можливості сформувати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Відтак, складений у такому вигляді протокол про адміністративне правопорушення, коли матеріали зібрані поверхнево, позбавляє суд можливості постановити законне та обґрунтоване рішення. За наведених у ньому обставин справи не можна зробити жодного категоричного висновку, повно та об'єктивно визначитись з кваліфікацією діяння, інкримінованого ОСОБА_1 та наявності чи відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не має, а провадження щодо нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову протягом десяти днів з її дня винесення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя С.І. Гречана