Справа № 743/1433/19 Головуючий у 1 інстанції Жовток Є. А.
Провадження № 33/4823/377/19
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення за більш тяжке адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_1 09 липня 2019 року близько 19 год. по шляхопроводу автодороги Р-56 в м. Славутич, в порушення п. 2.9 а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ЗАЗ ТF69YR д.н.з. НОМЕР_1 , та, в порушення п.п. 12.1, 2.3 Б)ПДР України, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував стан дорожнього покриття, внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду у вигляді бордюру та не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, здійснивши наїзд на придорожні відбійники та дерево.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, та закрити провадження по справі.

На підтвердження своїх вимог вказує, що місцевим судом, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, було порушено його право на захист, оскільки розгляд справи було здійснено без його особистої участі, оскільки його не було належним чином повідомлено про час та дату розгляду даного провадження також, вважає, що адміністративне стягнення йому було призначене з порушенням встановлених строків для його накладення. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо, в зв`язку з чим суд першої інстанції при винесенні рішення припустився помилки, призначивши більш суворе стягнення передбачене відповідною статтею КУпАП.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Явка апелянта на засідання суду апеляційної інстанції є не обов`язковою.

Будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, а ні ОСОБА_1 , а ні його захисник-адвокат Фесюк М.І. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчинених адміністративних правопорушень та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, яка в даному випадку ніким з учасників справи про адміністративне правопорушення не оскаржується.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в поданій апеляційній скарзі не заперечував факту порушення ним п. 2.9 ПДР України, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в даному випадку полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та, як наслідок, порушення п.п. 12.1, 2.3 Б) ПДР України, за які передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Його вина у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №003728 та №003724 від 30 липня 2019 року (а.с. 5, 21);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 10-12), та схемою ДТП (а.с. 16);

- постановою про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України від 30 липня 2019 року (а.с. 24-25);

- роздруківкою приладу «Драгер» з позитивним показником на стан сп`яніння (див протокол а.с. 21);

- даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 липня 2019 року (а.с. 22).

Вищевказаним доказам суд надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо порушення ОСОБА_1 норм ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висловлюючи прохання про скасування постанови суду, ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі акцентував увагу суду на тому, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився без його участі, в зв`язку з чим вважає, що були порушені його права на захист.

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи місцевим судом неодноразового на його адресу направлялися у встановленому законом порядку повідомлення, які не були йому вручені з тих чи інших причин. У зв`язку з чим, вчинивши всі можливі дії для сповіщення про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, розглянув справу у його відсутність, так як двічі відкладав розгляд справи для виклику останнього.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, ОСОБА_1 не будучи обмеженим у своїх правах та знаючи про наявність складених відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП міг сам поцікавитись ходом розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Права, які на думку ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Фесюка М.І. були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема надання показів, долучення до матеріалів справи інших доказів, та інше, були повністю поновлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте, вони ними не скористалися, оскільки не з`явилися в визначений час та дату для розгляду даної справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це просив апелянт у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Крім того, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження доводи особи, що подала апеляційну скаргу з приводу пропущення місцевим судом строку накладення адміністративного стягнення в один місяць, за наявності винесеної постанови про закриття кримінального провадження від 30 липня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи загальний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, не сплив, а спеціальний строк, один місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження, підлягає застосуванню у випадку перевищення строку встановленого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Так, днем вчинення правопорушень ОСОБА_1 є 09 липня 2019 року, відповідно з цього часу, виходячи з системного аналізу законодавства, необхідно обчислювати трьох місячний строк, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, який не сплив на момент винесення постанови місцевим судом.

Щодо встановленого в ч.4 ст.38 КУпАП місячного строку накладення стягнення у випадку закриття кримінального провадження, такий застосовується, у випадку прийняття рішення про закриття кримінального провадження по спливу загального тримісячного строку з дня вчинення правопорушення.

В даній справі, з дня вчинення правопорушення до дня накладення стягнення, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП ще не сплив.

Також, є безпідставними доводи апелянта з приводу необхідності призначення адміністративного стягнення за кожне з вчинених адміністративних правопорушень, оскільки у ч. 2 ст. 36 КУпАП, якою і керувався місцевий суд при накладенні адміністративного стягнення у прийнятому ним рішенні, чітко зазначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Виходячи з цього, суд першої інстанції накладаючи стягнення на ОСОБА_1 , вірно врахував вищевказану норму ч. 2 ст. 36 КУпАП, та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення стягнення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як за дане правопорушення передбачено більш суворе стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції статті, за яке передбачене більш суворе стягнення, а саме ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги про істотне порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова Чернігівського апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач