Провадження № 33/824/2869/2019 Доповідач у 2 інстанції Миколюк О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В.,

за участю:

прокурора - Онищенка А.В.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника Добуша Д . Є . - адвоката Семенаша А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384, 20 грн.

Як вбачається з постанови суду, відповідно до протоколів від 16.05.2019 року про адміністративні правопорушення, пов'язані із корупцією, які надійшли до Голосіївського районного суду м. Києва 22.05.2019 року від Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_3 поставлено у провину наступне.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником комунального закладу Київської міської клінічної лікарні № 10 (далі КМКЛ № 10) є Київська міська рада.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Статуту комунального закладу Київської міської ради Київської міської клінічної лікарні № 10, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.10.1998 року № 2146 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.05.2017 № 552, КМКЛ № 10 є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, бюджетною неприбутковою установою, заснованою на комунальній власності територіальної громади міста Києва, підпорядкованою Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Установу створено відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.10.1998 року № 2146 «Про створення Київської міської клінічної лікарні № 10». Таким чином, КМКЛ № 10 є юридичною особою публічного права, а головний лікар КМКЛ № 10, який здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, є посадовою особою юридичної особи публічного права, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції» (далі - Закон), у тому числі вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Наказом від 15.12.1998 року № 1107/н «Про призначення керівників» ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря КМКЛ № 10 з 01.01.1999 року.

Згідно із підпунктом 4.1 Статуту комунального закладу управління Установою здійснює головний лікар на основі єдиноначальності. Крім того, відповідно до підпункту 4.3 Статуту головний лікар КМКЛ № 10: самостійно вирішує всі питання діяльності Установи в межах компетенції відповідно до законодавства та цього Статуту;видає накази, обов`язкові до виконання всіма працівниками Установи; застосовує заходи заохочення працівників та накладає на працівників дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства України; укладає договори, видає доручення, має право першого підпису на фінансових, банківських та інших документах Установи.

Встановлено, що у КМКЛ № 10 працював ОСОБА_4 , який згідно з наказом КМКЛ № 10 від 01.08.2003 року № 69-к по 05.04.2018 року обіймав посаду лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення КМКЛ № 10. Зі змісту особової картки головного лікаря ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_4 є сином головного лікаря КМКЛ № 10 ОСОБА_1 Наказом від 06.04.2018 року № 31-к «За особовим складом» ОСОБА_4 прийнято на посаду лікаря-хірурга (0.5 ставки) гнійного хірургічного відділення з 07.04.2018 року як зовнішнього сумісника.

В подальшому у період з 10.10.2017 року по 06.04.2018 року, ОСОБА_1 , реалізуючи повноваження головного лікаря КМКЛ № 10,видавши 4 накази про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10, які стосувалися у тому числі його сина ОСОБА_4 , вчинив правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів (4 епізоди) та правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП - прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів (4 епізоди).

При цьому, відповідно до статті 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, у головного лікаря КМКЛ № 10 ОСОБА_1 при видачі наказів про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10, які стосувалися у тому числі його сина ОСОБА_4 , був наявний приватний інтерес, зумовлений позаслужбовими (сімейними) відносинами з ним, які формували прагнення ОСОБА_1 піклуватись про близьку особу, якою для нього є син згідно з положенням абзацу третього частини першої статті 1 Закону, дбати про забезпечення його матеріального благополуччя.

При видачі вказаних наказів між приватним інтересом головного лікаря ОСОБА_1 , який полягав у бажанні покращити матеріальне становище близької особи - сина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 мав особисту зацікавленість у прийнятті зазначеного наказу, та його службовими повноваженнями, які мали б насамперед задовольняти інтереси комунального закладу, що є власністю територіальної громади, в інтересах якої він як керівник комунального закладу мав діяти, виникла суперечність, яка вплинула на об`єктивність та неупередженість щодо прийняття рішення, що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

1. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/226 від 16.05.2019 року, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

Перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, як суб`єкт, визначений у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), на якого поширюється дія Закону, 10.10.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 10.10.2017 № 130 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи 9 місяців 2017 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

2. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/229 від 16.05.2019 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

Перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 10.10.2017 року № 130 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи 9 місяців 2017 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10 та яким, зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 3100 гривень його синові ОСОБА_4

3. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/227 від 16.05.2019 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

Перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, 18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 18.12.2017 року № 155 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в грудні 2017 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

4. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/230 від 16.05.2019 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

18.12.2017 під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів: підписав наказ від 18.12.2017 № 155 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в грудні 2017 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, яким зокрема, передбачено виплату премії у розмірі місячного посадового окладу його синові ОСОБА_4

5. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/228 від 16.05.2019 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

Перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, 18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 18.12.2017 № 156 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в 2017 році», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

6.Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/232 від 16.05.2019 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 18.12.2017 року № 156 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в 2017 році», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10 та яким зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 4000 гривень його синові ОСОБА_4

7.Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/225 від 16.05.2019 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

06.04.2018 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 06.04.2018 року № 65 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в I кварталі 2018 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

8.Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31-02/231 від 16.05.2019 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а саме:

06.04.2018 року під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 06.04.2018 року № 65 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в I кварталі 2018 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, яким, зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 2500 гривень його сину ОСОБА_4

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та провадження по справі закрити.

В обґрунтуванні вказує, що його син - ОСОБА_5 не перебуває в безпосередньому підпорядкуванні головного лікаря та головний лікар до жодного переліку осіб, які визначені в підпунктах «а», «в, - «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» не належить, отже перебування ОСОБА_5 на посаді лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення при наявності перебування на посаді головного лікаря його батька не заборонено чинним законодавством.

Крім того, підписання наказу головним лікарем Київської міської клінічної лікарні 310 від 06.04.2018 року №65 «про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ 310 за підсумками роботи в І кварталі 2018 року» та інших наказів про заохочення працівників не має ознак зловживання владою головним лікарем, а свідчить про належне виконання ним своїх посадових обов`язків та дотримання трудового законодавства України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку судового рішення, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Семенаша А.В., що просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з проколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він, перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, як суб`єкт, визначений у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), на якого поширюється дія Закону, 10.10.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 10.10.2017 № 130 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи 9 місяців 2017 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 10.10.2017 року № 130 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи 9 місяців 2017 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10 та яким, зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 3100 гривень його синові ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, 18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 18.12.2017 року № 155 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в грудні 2017 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

ОСОБА_1 18.12.2017 під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів: підписав наказ від 18.12.2017 № 155 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в грудні 2017 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, яким зокрема, передбачено виплату премії у розмірі місячного посадового окладу його синові ОСОБА_4

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 10, 18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 18.12.2017 № 156 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в 2017 році», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

Крім того, ОСОБА_1 18.12.2017 року під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 18.12.2017 року № 156 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в 2017 році», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10 та яким зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 4000 гривень його синові ОСОБА_4

ОСОБА_1 06.04.2018 року під час реалізації службових повноважень, не вживши заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю видання наказу від 06.04.2018 року № 65 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в I кварталі 2018 року», який стосувався у тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, чим порушив вимоги, встановлені у пунктах 1, 2 частини першої статті 28 Закону.

Також ОСОБА_1 06.04.2018 року під час реалізації службових повноважень всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: підписав наказ від 06.04.2018 року № 65 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ № 10 за підсумками роботи в I кварталі 2018 року», який стосувався в тому числі його сина ОСОБА_4 , лікаря-хірурга гнійного хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 10, яким, зокрема, передбачено виплату премії у розмірі 2500 гривень його сину ОСОБА_4 .

Однак з такими висновками погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій, які полягають у вчиненні особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 28 Закону «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Беручи до уваги диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП); -у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до статті 1 Закону потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об"єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 працює головним лікарем Київської міської клінічної лікарні №10, яка є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, бюджетною неприбутковою установою, заснованою на комунальній власності територіальної громади міст Києва, підпорядкованою Департаменту охорони здоров я.

Відповідно до п.1.2 Статуту Київської міської клінічної лікарні №10, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації 27 жовтня 1988 року №2146 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.05.2017 № 552, Установа в діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наказами Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту охорони здоров`я, іншими нормативно-правовими актами та Статутом установи.

Згідно з п. 4.3 Статуту Київської міської клінічної лікарні №10 керівник у межах повноважень:самостійно вирішує всі питання діяльності Установи в межах компетенції відповідно до законодавства та Статуту Установи; видає накати обов`язкові до виконання всіма працівниками Установи; застосовує заходи заохочення працівників та накладає на працівників дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.3.6Посадової інструкції головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №10, затвердженої директором Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_6 29.12.2017 року, головний лікар має право вживати заходів щодо заохочення та накладення на працівників Лікарні дисциплінарних стягнень відповідно до вимог трудового законодавства України.

Згідно до п. 3.6 Посадової інструкції завідувача гнійним хірургічним відділенням Київської міської клінічної лікарні №10, завідувач хірургічним відділенням має право вносити пропозиції про заохочення працівників, які відзначилися, а також пропритягнення до матеріальної та дисциплінарної відповідальності підпорядкованих працівників, які не виконують належним чином свої посадові обов`язки.

Керівництвом посадових осіб лікарні Положенням про преміювання працівників Київської міської клінічної лікарні №10, розроблено згідно постанови КМ України від 30.08.2002 року №1298 (зі змінами) та відповідно до наказу МОЗ України від 05.10.2005 №308/519, погодженого головою профспілкового комітету КМКЛ №10, затвердженого головним лікарем КМКЛ №10.

Із змісту наказів Київської міської клінічної лікарні №10 від 06.04.2018 року № 65 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ №10 за підсумками роботи вІ кварталі 2018 року»; від 10.10.2017 року №130 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ №10 за підсумками роботи 9 місяців 2017 року»; від 18.12.2017 року №155 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ №10 за підсумками роботи в грудні 2017 року»; від 18.12.2017 року №156 «Про матеріальне заохочення співробітників КМКЛ №10 за підсумками роботи в 2017 році», які погоджені Головою профспілкового комітету ОСОБА_7 , вбачається, що завідувач гнійним хірургічним відділенням Київської міської клінічної лікарні №10 вніс пропозицію про заохочення працівників гнійного хірургічного відділення шляхом письмового звернення до головного лікаря, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 (начальник кадрів КМКЛ №10) та ОСОБА_9 (керівник Центру хірургії печінки, жовчних шляхів та підшлункової залози ім. В. С.Земскова).

Вказані свідки в суді дали показання, відповідно до яких, головний лікар не приймав персонально одноосібні рішення про преміювання працівників. В тому числі відносно свого сина - ОСОБА_4 , він лише відписував узгоджені з профспілковим комітетом накази про преміювання працівників лікарні. Розмір премій визначався за результатами трудової участі кожного працюючого на засіданні комісій структурних підрозділів лікарні та їх трудових колективів за звітні періоди. Розмір премій ОСОБА_4 суттєво не відрізнявся від розміру виплачених премій інших працівників на аналогічних посадах.

Таким чином, з огляду на існуючий механізм преміювання працівників в КМКЛ №10 та на фактичне здійснення преміювання в установі вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про суперечність між приватним інтересом головного лікаря та його службовими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Факт наявності приватного інтересу головного лікаря унеможливлений наявністю встановленого механізму преміювання працівників в КМКЛ №10, тому ніякого реального конфлікту інтересів в таких діях головного лікаря не вбачається, а навпаки такі дії свідчать про належне виконання посадовими особами лікарні своїх службових обов`язків, передбачених посадовими інструкціями.

Таким чином, матеріали справи та протоколи про адміністративні правопорушення не містять даних про наявність обставин як усіх складових реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1 під час прийняття стосовно сина ОСОБА_4 - лікаря-хірурга, рішень про преміювання. В матеріалах відсутні дані, що вчинення дій та прийняття рішень відбулися за наявності суперечності між приватним інтересом особи та його службовими повноваженнями, які вплинули на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, прийняття таких рішень, не викладені та не підтверджені обставини, що дії чи рішення суперечать службовим повноваженням ОСОБА_1 .

Наведені в протоколах про адміністративні правопорушення та матеріалах справи фактичні дані свідчать лише про існування між вказаними особами приватного інтересу, обумовленими сімейними стосунками, як це визначено у статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», що лише констатується в протоколах про адміністративні правопорушення. При цьому в протоколах чітко не визначена та не сформульована наявність у ОСОБА_1 приватного майнового інтересу, з посиланням, яку мету ОСОБА_1 при цьому переслідував, а також не сформульовано наявність суперечності між цим приватним майновим інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 під час виконання ним службових обов'язків головного лікаря та підписання відповідних наказів, якими була визначена премія сину ОСОБА_4 , із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішень.

В сукупності досліджені обставини не підтверджують існування суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, що реально вплинуло, а не могло вплинути на об`єктивність або неупередженість прийнятих ним рішень під час виконання своїх повноважень.

В протоколах відсутнє посилання на те, в чому саме суперечність між приватним і службовими повноваженнями знайшла свій вияв або вплив на прийняття рішень ОСОБА_1 щодо преміювання сина ОСОБА_4 .

При цьому вчинення будь - яких дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, які встановлюють адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах виключно реального конфлікту інтересів.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 КУпАП). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, не спростовані в суді доводи ОСОБА_1 та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, в судії не доведено наявність в його діях об`єктивної сторони вказаних адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, і такі обставини виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, за відсутністю в його діях події і складу адмінправопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Миколюк