Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
20.03.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2019 року
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ужгород, вул. Минайська, 27 / 74, Закарпатської області, громадянин України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..
Згідно постанови, 04 грудня 2018 року о 23-ій годині 30 хвилин по вул. Минайській, 27, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MG 550», д. н. з. АО 8183 ВЕ, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що постанова судді є незаконною у звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що суд першої інстанції неповно зясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам і обставинам, формально підійшов до оцінки доказів, що потягло за собою безпідставне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Посилається на те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, що свідчить про порушення працівниками поліції процедури освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та відповідно недійсність такого огляду. Зазначає, що інспектор Ткаченко Л. В. як особа, що займає посаду інспектора взводу роти ТОР УПП в Закарпатській області, не мала повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується п. 13 Розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу роти тактико-оперативного реагування УПП в Закарпатській області. Вказує й на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд із метою визначення стану алкогольного спяніння, а також письмове підтвердження про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Разом із тим, посилається на те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає встановленій формі, затвердженій додатком № 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, та складений із порушенням вимог передбачених п. 11 розділу 2 цієї Інструкції та ст. 256 КУпАП, про що свідчить факт складення протоколу на бланку, в якому містяться вказівки на розяснення ОСОБА_1 положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і немає посилання на положення ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 не були розяснені права передбачені ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України. При цьому, стверджує, що стислий опис обставин правопорушення, що міститься у протоколі (фабула протоколу), не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки твердження про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння по вул. Минайській, 27 у м. Ужгород 04.12.2018 о 23 год. 30 хв. спростовується відеозаписом із місця події, що міститься на наявному в матеріалах справи диску. Крім того, зазначає, що огляд ОСОБА_1 проводився не уповноваженою особою, оскільки лікар ОСОБА_3 не пройшов відповідних курсів тематичного удосконалення, у звязку із чим, не вправі проводити медичний огляд щодо виявлення стану спяніння. Вказує, що висновок лікаря містить фіктивні дані щодо дати його складання, оскільки висновок як похідний документ від акту медичного огляду складений 04.12.2018, а фактичні дані в акт медичного огляду вносилися ще й 05.12.2018. Також посилається на те, що спеціальний технічний засіб «Drager 6510», за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1, не дозволений для застосування в установленому законом порядку, що свідчить про те, що огляд ОСОБА_1 проведений із використанням приладу, який не входить до переліку дозволених для використання, що також свідчить про недійсність проведеного огляду. Крім того, стверджує, що з матеріалів справи не вбачається, що вказаний прилад є сертифікованим та пройшов необхідну повірку. Зазначає і про те, що відповідно до акту огляду такий проводився лікарем ОСОБА_3, а з копії журналу реєстрації медичних оглядів осіб вбачається, що в графі № 9 «підпис та прізвище лікаря, який проводив огляд» зазначено прізвище «Шоля». Наведені обставини, апелянт вважає такими, що спростовують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення та дотримання інспектором встановленого порядку направлення водія для проведення огляду на стан спяніння, дотримання порядку складання протоколу та дотримання лікарем порядку проведення огляду, що у свою чергу свідчить про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 228249 підтверджено, що 04 грудня 2018 року о 23-ій годині 30 хвилин по вул. Минайській, 27, у м. Ужгород, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MG 550», д. н. з. АО 8183 ВЕ, у стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком лікаря ЗОНД, складеним на підставі огляду в установленому законом порядку, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, що права та обовязки йому розяснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи. Крім того, із протоколу вбачається, що від будь-яких пояснень по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовився (а. с. 1).
З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2018, складеного лікарем Закарпатського обласного наркологічного диспансеру (далі - ЗОНД) ОСОБА_3 вбачається, що направлений інспектором роти ТОР ОСОБА_4 04.12.2018 о 23 год. 50 хв. на огляд ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного спяніння (а. с. 2).
З копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 333 від 04.12.2018 вбачається, що огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою технічного приладу «Drager 6510», і результат такого огляду о 23 год. 55 хв. становив 0,53 % проміле, а при повторному огляді о 00 год. 10 хв. 05.12.2018 0, 48 % ( а. с. 28).
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 підтвердив факт проходження ним огляду, а також результати огляду : о 23 год. 55 хв. - 0,53 % проміле, а при повторному огляді о 00 год. 10 хв. 05.12.2018 0, 48 %.
З розписки вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив факт залишення на зберігання автомобіля марки «MG 550», д. н. з. АО 8183 ВЕ, за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 27 (а. с. 3).
З наявної в матеріалах справи копії роздруківки вбачається, що 04.12.2018 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме, за порушення вимог, передбачених п. 2.9 «в» ПДР, тобто за керування 04.12.2018 о 23 год. 40 хв. транспортним засобом, номерний знак якого закритий стороннім предметом (сіткою), що не дає можливості визначити символи номерного знаку з відстані 20 м. (а. с. 4).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор Ткаченко Л. В. була упереджена при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, під час розгляду справи апеляційним судом.
Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря ЗОНД ОСОБА_3, який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та склав висновок про перебування у стані алкогольного спяніння, були підстави для фальсифікації висновку щодо ОСОБА_1 та обмови в перебуванні в стані алкогольного спяніння, у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість інспектора Ткаченко Л. В. та лікаря ОСОБА_3 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, під час розгляду справи апеляційним судом.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя та підписання ним протоколу, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі й на такі не вказували ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, під час розгляду справи апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обовязків діяли у межах наданих їм повноважень.
З урахуванням вищенаведених доказів та обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно зясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам і обставинам, формально підійшов до оцінки доказів, що потягло за собою безпідставне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності,- апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, що свідчить про порушення працівниками поліції процедури освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння та відповідно недійсність такого огляду, - апеляційний суд, з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що не спростовують факту керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а також про порушення працівниками поліції процедури освідчення ОСОБА_1 та недійсність огляду. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що пунктом 6 розділу І Інструкції передбачена можливість проведення огляду на стан спяніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоровя; що відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів (пояснень ОСОБА_1, тощо) про бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан спяніння саме на місці зупинки транспортного засобу та необґрунтовану відмову поліцейського в проведенні такого огляду, свідчить про те, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння у закладі охорони здоровя.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що інспектор Ткаченко Л. В. як особа, що займає посаду інспектора взводу роти ТОР УПП в Закарпатській області, не мала повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується п. 13 Розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу роти тактико-оперативного реагування УПП в Закарпатській області, апеляційний суд враховує те, що відповідно до вказаного пункту інспектор взводу роти ТОР має право реагувати на порушення правил дорожнього руху, і при цьому, з даної інструкції не вбачається, що інспектор роти ТОР не має права складати протоколи про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд із метою визначення стану алкогольного спяніння, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР. При цьому, апеляційний суд враховує те, що з матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 проводився саме на підставі направлення інспектора Ткаченко Л. В., що ОСОБА_1 не оспорював ся факт проходження ним огляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє письмове підтвердження про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, спростовуються наявною в матеріалах справи розпискою, відповідно до якої ОСОБА_1 підтвердив факт залишення ним транспортного засобу на місці його зупинки.
З урахуванням вищенаведених доказів та обставин, такими, що не впливають на висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист та про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає встановленій формі, затвердженій додатком № 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, та складений із порушенням вимог передбачених п. 11 розділу 2 цієї Інструкції та ст. 256 КУпАП, про що свідчить факт складення протоколу на бланку, в якому містяться вказівки на розяснення ОСОБА_1 положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і немає посилання на ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не посилався на порушення його права на захист при зупинці керованого ним транспортного засобу, при проведенні його освідування та складанні протоколу.
Надані ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду справи пояснення про те, що підписи в протоколі не його, спростовуються відеозаписом із місця події, з якого чітко вбачається факт підписання ОСОБА_1 складеного щодо нього протоколу.
Доводи апеляційної скарги про те, що стислий опис обставин правопорушення, що міститься у протоколі (фабула протоколу), не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки твердження про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння по вул. Минайській, 27 у м. Ужгород 04.12.2018 о 23 год. 30 хв. спростовується відеозаписом із місця події, що міститься на наявному в матеріалах справи диску, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що наявними в матеріалах справи доказами достовірно підтверджено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факт перебування його під час керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, що також підтверджується і наданими в ході розгляду справи апеляційним судом поясненнями ОСОБА_1 про те, що він повертався із тренування, керував автомобілем, на пропозицію працівника поліції погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння в закладі охорони здоровя, у ході якого, технічний засіб «Драгер» показав 0, 53 %, а при повторному продуванні «Драгеру» результат був 0,48 %.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що огляд ОСОБА_1 проводився не уповноваженою особою, оскільки лікар ОСОБА_3 не пройшов відповідних курсів тематичного удосконалення, у звязку із чим, не вправі проводити медичний огляд щодо виявлення стану спяніння, апеляційний суд враховує наявну в матеріалах справи копію наказу № 483-к від 21.10.2016, відповідно до якої лікарю ОСОБА_3 рішенням атестаційної комісії затверджено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Наркологія», що у свою чергу свідчить про те, що лікар ОСОБА_3, відповідно до займаної посади та повноважень, має право на проведення медичного огляду осіб на стан спяніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок лікаря містить фіктивні дані щодо дати його складання, оскільки висновок як похідний документ від акту медичного огляду складений 04.12.2018, а фактичні дані в акт медичного огляду вносилися ще й 05.12.2018, апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як актом медичного огляду (при першому та повторному оглядах), так і висновком, який складений на підставі вказаного акту, підтверджено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що спеціальний технічний засіб «Drager 6510», за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1, не дозволений для застосування в установленому законом порядку, що свідчить про те, що огляд ОСОБА_1 проведений з використанням приладу, який не входить до переліку дозволених для використання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи копіями документів, наданими головним лікарем ЗОНД на адвокатський запит, зміст яких свідчить про те, що технічний засіб «Drager 6510» дозволений для застосування в установленому законом порядку, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не вбачається, що вказаний прилад є сертифікованим та пройшов необхідну повірку, відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження.
Як такі, що не заслуговують на увагу й не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та про порушення процедури освідчення ОСОБА_1, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до акту огляду такий проводився лікарем ОСОБА_3, а з копії журналу реєстрації медичних оглядів осіб вбачається, що в графі № 9 «підпис та прізвище лікаря, який проводив огляд» зазначено прізвище «Шоля».
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду Мельничук В. В. обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у звязку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан