Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду Сачук В.І., з участю ОСОБА_1, який притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника адвоката ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2019 року

встановив:

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановлено судом, 14 листопада 2018 року о 04 год. 37 хв. ОСОБА_1 на а/д Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 139 км + 100 м., керував автомобілем марки Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, дуже розширені зіниці, що не реагують на світло, сповільнена мова. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, а також вчиняв дії по ухиленню від проходження: переконував про не відмову від проходження, але пропозицію проїхати до медзакладу відхилив, чим порушив п. 2,5 Правил дорожнього руху та своїми діями скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 просить скасувати постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 мотивує тим, що поліцейські ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння, у встановленому законом порядку, не направляли. Зазначає, що поліцейські діяли всупереч Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 р. та вимагали у ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного спяніння не на підставі наявності ознак спяніння, без будь-якої перевірки ознак спяніння та за відсутності ознак спяніння.

Також захисником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 подано письмові пояснення щодо пропуску строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які просять постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржувана постанова винесена без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та отримана 19 лютого 2019 року, а апеляційну скаргу подано 26 лютого 2019 року.

На підставі наведеного, строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №256207 від 14 листопада 2018 року (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 листопада 2018 року (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3); відеозаписом з камер патрульних.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується відеозаписом з камер патрульних, з якого слідує, що останній, після зупинки транспортного засобу, перебував за кермом транспортного засобу.

Крім того, з вищезазначеного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 вчиняв дії по ухиленню від проходження огляду на визначення стану наркотичного спяніння в медичному закладі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БР №256207, ОСОБА_1, 14.11.2018 року о 04 год. 37 хв. на а/д Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 139 км + 100 м., керував автомобілем марки Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, сповільнена мова. Від проходження огляду в медичному закладі з метою встановлення стану наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків, а також вчиняв дії по ухиленню від проходження: переконував про не відмову від проходження, але пропозицію проїхати до медзакладу відхилив, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Також, факт відмови від проходження у встановленому законі порядку огляду на стан спяніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3).

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п.2.5 ПДР, оскільки факт відмови від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку повністю підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння, у встановленому законом порядку, не направляли, що поліцейські діяли всупереч Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 р. та вимагали у ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного спяніння не на підставі наявності ознак спяніння, без будь-якої перевірки ознак спяніння та за відсутності ознак спяніння, безпідставні та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевказаними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Суддею під час розгляду справи належним чином з'ясовано обставини вчиненого правопорушення на підставі зібраних вірогідних доказів в їх сукупності, що узгоджуються між собою і не мають протиріч. Жодних нових допустимих доказів, що давали б підстави для обґрунтованих сумнівів у вірогідності зібраних у справі доказів, апеляційному суду не надано.

Призначаючи стягнення, суддя врахував всі зазначені ст.33 КУпАП обставини і відповідно до ст.ст.27, 130 КУпАП наклав стягнення, яке відповідає вимогам ст.23 КУпАП і є справедливим, будучи достатнім і необхідним для виховання особи, запобігання новим проступкам.

Проте, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у зв'язку з ухваленням судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно постанови з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки при винесенні постанови суд не врахував зміну прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, відповідно до якої розмір судового збору становить 384 грн. 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2019 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду Сачук В.І.