Номер провадження: 33/813/1318/19
Номер справи місцевого суду: 500/5481/19
Головуючий у першій інстанції Яковенко І. І.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П., прокурора Войтова Р.Г., захисника Щербакова С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, громадянина України, депутата Ізмаїльської міської ради 7-го скликання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та закрито провадження у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 , будучи відповідно до п/п «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» особою, яка уповноважена на виконання функцій місцевого самоврядування, а саме депутатом Ізмаїльської міської ради Одеської області 7-го скликання, на підставі вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК. Однак, ОСОБА_2 26 листопада 2018 року о 15:36 годині несвоєчасно подав без поважних причин декларацію за 2017 рік, заповнивши її на офіційному веб-сайті НАЗК, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Щербаков С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та не звернув уваги, що в протоколі складеному відносно ОСОБА_2 вказана не вірна адреса вчинення адміністративного правопорушення. За таких обставин, на думку захисника, суд мав направити протокол на доопрацювання та для належного оформлення.

Крім того, в резолютивній частині постанови суд визнав ОСОБА_2 винним за ч.1 ст.172-6 КУпАП та закрив провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Захисник зазначив, що в даному випадку суд в одній постанові прийняв два взаємовиключних рішення, чим порушив право ОСОБА_2 на справедливий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника Щербакова С.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора Войтова Р.Г., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, ст.1 Закону передбачає, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п.«б» п.1 ч.1 ст.3 Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Таким чином, ОСОБА_2 будучи депутатом Ізмаїльської міської ради 7-го скликання

є суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому, згідно з вимогами ч.1 ст.45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 подав декларацію за 2017 рік несвоєчасно без поважних на це причин 26 листопада 2018 року о 15 годині 36 хвилин, чим допустив порушення вимог фінансового контролю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалами справи доказами, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення №446 від 28 травня 2019 року;

-рапортом оперуповноваженого відділу УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України Дучева О.О. щодо встановлення факту порушення ОСОБА_2 статей 28, 35 Закону України «Про запобігання корупції»;

-копією повідомлення Ізмаїльської міської ради про факт несвоєчасного поданням декларації ОСОБА_2 ;

-даними повідомлення ДП «Українські спеціальні системи» від 27 квітня 2018 року, відповідно до якого тимчасове обмеження у доступі до ресурсів порталу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 1 січня 2018 року відбувалося лише 2 січня 2018 року в період з 09:00 години до 09:50 години, а також 15 березня 2018 року в період з 12:00 години до 12:40 години;

-повідомленням Національного агентства з питань запобігання корупції про факт несвоєчасного подання декларації депутатом Ізмаїльської міської ради 7-го скликання ОСОБА_2 ,;

-іншими доказами наявними в матеріалах справи.

Апеляційний суд визнає вказані докази достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, належними, оскільки вони стосуються подій, що інкримінуються ОСОБА_2 , а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_1 про те, в протоколі складеному відносно ОСОБА_2 вказана не вірна адреса вчинення адміністративного правопорушення.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення №446 від 28 травня 2019 року вказано, що місцем вчинення правопорушення є Ізмаїльська міська рада, розташована за адресою: 68600, Одеська область, м.Ізмаїл, пр-т.Суворова, 62, тобто зазначена адреса місця роботи ОСОБА_2 .

При цьому не своєчасне внесення в декларацію не визначається місцем подальшого внесення декларації з порушенням строків, оскільки об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення виражається у формі бездіяльності.

Крім того, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції в одній постанові визнавши ОСОБА_2 винуватим за ч.1 ст.172-6 КУпАП та закривши провадження в зв`язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, прийняв два взаємовиключних рішення.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом трьохмісячного строку з дня виявлення корупційного правопорушення.

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності. Закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови визначення вини особи для встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

До аналогічних висновків дійшла колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16 квітня 2019 року по справі № 927/623/18, в якій суд вказав, що з правового аналізу п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вбачається, що застосування вказаної норми права можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильними дії суду першої інстанції, який закриваючи провадження по справі стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, встановив вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника Щербакова ОСОБА_3 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2019 року законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому не вбачає підстав для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 38, 247, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Щербакова С.Ю. залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та закрито провадження в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко