Справа № 522/4215/19
Провадження №3/522/3301/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П. розглянувши матеріали, які надійшли від Ради адвокатів Одеської області Національної асоціації адвокатів України ОСОБА_5 про притягнення до адміністративної відповідальності прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 (дата і місце народження та місце проживання до суду не надано) за ч.5 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2019 року членом Ради адвокатів Одеської області ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративні правопорушення серії ОД №000007 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 статті 212-3 КУАП України прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 22.12.2018 року прокурор Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 порушив вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме здійснив неправомірну відмову у наданні інформації на адвокатський запит адвоката Козака Максима Олександровича, поданий в інтересах клієнта - ОСОБА_6

Дослідивши матеріали адміністративної справи та долучені матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона до адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 212-3 КУпАП порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозаписи, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколами про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному вивченні справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Так розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВАСУ № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначене поняття «суб`єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1частини першої статті 13 Закону № 2939-VI. У зв`язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов`язки розпорядника інформації, у тому числі обов`язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14,15Закону № 2939-VI).

Частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Співвідношення норм Закону №2939-VI та інших законів, зокрема процесуальних, закріплено в параграфі 4 Закону. Так, процесуальні закони регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження (п.4.1). Так само Кримінально-процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) сторін кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході кримінального провадження.

Так, статтею 49 Кримінально-процесуального кодексу України визначено права потерпілого. Зокрема, громадянин, визнаний потерпілим від злочину, вправі давати показання у справі. Потерпілий і його представник мають право: подавати докази; заявляти клопотання; знайомитися з усіма матеріалами справи з моменту закінчення досудового слідства, а у справах, в яких досудове слідство не провадилося, - після призначення справи до судового розгляду; брати участь у судовому розгляді; заявляти відводи; подавати скарги на дії особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора і суду, а також подавати скарги на вирок або ухвали суду і постанови народного судді, а за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки.

До сторін кримінального провадження ст. 3 КПК України відносить: з боку обвинувачення слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Таким чином, чинним КПК України встановлено вичерпне коло учасників кримінального провадження з їх правами щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Відтак дія Закону №2939- VI не поширюється на відносини щодо отримання відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Отже звернення особи стосовно матеріалів кримінального провадження до органу досудового розслідування повинно подаватись на підставі кримінально-процесуального законодавства як до суб`єкта процесуальних правовідносин, а не до органу досудового розслідування як установи, який у разі отримання такого запиту повинен відмовити у його задоволенні, оскільки не володіє і не зобов`язаний володіти запитуваною інформацією (п.1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939- VI).

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у звязку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Військова прокуратура України - структурний підрозділ Генеральної прокуратури України, очолюваний Заступником Генерального прокурора України - Головним військовим прокурором. Здійснює нагляд за виконанням законів у Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Військовій службі правопорядку ЗСУ, СБУ та інших військових формуваннях

При здійсненні своєї діяльності як наглядовий орган керується Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та КПК України має повноваження виключно в цих межах. Формою діяльності наглядового органу є процесуальні дії, які фіксуються за допомогою протоколів та процесуальних рішень (постанов) та інших.

Таким чином у прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 як наглядового органу відсутні управлінські функції, він не приймає управлінські рішення, а обмежений прийняттям виключно процесуальних рішень. Саме за таких обставин відомості, зібрані органом досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є публічною інформацією.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.5 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фактичних даних, які б підтверджували вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП підлягає закриттю, оскільки в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 212-3, 221, п. п. 1, 7 ст. 247, 268, 283, 284, 287-291 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно начальника Регіонального відділення прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 по ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7тачастиною першою статті 287цього Кодексу до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд міста Одеси.

Суддя: