Справа № 349/1264/19
Провадження № 33/4808/365/19
Категорія ст.173 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 2 доби, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24 червня 2019 року приблизно о 22 год. 20 хв. на вулиці в с. Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області вчинив дрібне хуліганство, а саме висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він виражався на адресу потерпілої сторони нецензурними словами, однак за постановою суду його притягнуто до відповідальності за висловлювання нецензурною лайкою, що не ставилось йому у вину.

Звертає увагу суду на те, що вживання нецензурних слів і нецензурна лайка за своєю правовою природою мають різні дії, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог закону та порушення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на захист.

Зазначає, що в протоколі не вказано доказів, які підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме відсутні пояснення свідків, матеріали фото та відеоматеріалів, як доказ вчинення ним правопорушення та інші докази.

Протокол про адміністративне правопорушення складено 10.07.2019 року в с. Гоноратівка, однак не на місці скоєння адміністративне правопорушення та в інший день, ніж було вчинено правопорушення.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні пояснення свідків, які є родичами потерпілої сторони, а тому вони є зацікавленими свідками і їх показання не можуть бути визнані об`єктивними.

Просить скасувати постанову суду щодо нього та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та пояснив, що 24 червня 2019 року близько 22 години ОСОБА_2 насильно затягнув його на подвір`я свого господарства де почав наносити йому удари руками, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження. Стверджує, що з приводу вказаних подій він звертався із відповідною заявою до компетентних органів, внаслідок чого було зареєстровано відповідне кримінальне провадження. Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_2 постійно висловлюється стосовно нього в образливій формі та провокує на неправомірну поведінку. Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін, виходячи із наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно ст. 251 КУпАП, доказами можуть бути пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколи про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до диспозиції ст.173 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

При цьому суб`єктивна сторона вищевказаного правопорушення проявляється у формі прямого або непрямого умислу, коли особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Зі змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 №076405 від 10 липня 2019 року, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 01 липня 2019 року, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 від 30 червня 2019 року, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 01 липня 2019 року, протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння №13 від 25 червня 2019 року, відповідно до якого за результатами дослідження за допомогою приладу «Drager 6510» у ОСОБА_1 виявлено 1,99 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 076405 від 10.07.2019 року ОСОБА_1 24 червня 2019 року приблизно о 22 год. 20 хв. на вулиці в с. Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, а саме висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

В протоколі зазначені анкетні дані потерпілого ОСОБА_2 .

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2019 року були внесені відомості щодо кримінального провадження за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_1 щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_2 24.06.2019 року.( а.с.40)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що реєстрація відповідної заяви ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення свідчить про початок досудового розслідування кримінального провадження і не спростовує висновки суду першої інстанції про доведеність вини апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що 01.07.2019 року потерпілим ОСОБА_2 подано заяву до Рогатинського відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та долучивши до заяви відповідні пояснення по факту поданої заяви щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту зазначеної заяви та пояснень потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 24 червня 2019 року близько 22 год. 20 хв. напав на помешкання потерпілого, будучи в стані алкогольного сп`яніння та допускав на його адрес нецензурні висловлювання, чим ображав його честь та гідність. Крім того, правопорушник висловлював своє незадоволення постановленим вироком суду щодо нього, який вступив в законну силу та, яким його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці за погрози вбивством зі сторони ОСОБА_1 в сторону ОСОБА_2 при тому, що були реальні підстави побоюватися здійснення такої погрози.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується із формулюванням обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, виражався в сторону потерпілої сторони «нецензурними словами», однак за постановою суду його притягнуто до відповідальності за висловлювання «нецензурною лайкою», що на думку правопорушника, виходить за межі висунутого йому обвинувачення. не ставилось йому у вину.

Апеляційний суд вважає, що відмінність визначень «нецензурні слова» та «нецензурна лайка» за своєю правовою природою не мають істотного значення для вирішення питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не порушує право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист, не порушує вимоги щодо належної правової визначеності стосовно формулювання висунутого обвинувачення та дозволяє організувати ефективний захист своїх інтересів.

Використання нецензурних слів виявляє, перш за все, грубе, образливе ставлення до оточуючих, знижує рівень людського спілкування, завдає морального зиску суспільству, шкоду духовному самопочуттю людей, ображає їх людську гідність та породжує зневажання етикою та мораллю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючим законом не встановлено вичерпний перелік протиправних дій, які можна кваліфікувати як дрібне хуліганство, оскільки конкретні прояви цього правопорушення надзвичайно різноманітні.

У даній справі особу притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за те, що ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 , принижував його та образливо про нього відзивався.

Суд першої інстанції, вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 та правопорушника ОСОБА_1 , та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вивчивши матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні за ст.173 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції взято до уваги, що показання вище зазначених свідків та потерпілого є узгодженими між собою, відповідають встановленим обставинам справи і сумнівів у їх правдивості не викликають, оскільки у суду не має причин не довіряти показам даних осіб.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, неповноту з`ясування обставин, оскільки висновок судді підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку й навів у постанові.

Приймаючи рішення по справі, суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, стан його здоров`я.

Суд першої інстанції із врахуванням характеру вчинених правопорушень, особи правопорушника, ступеню його вини, обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді двох діб адміністративного арешту.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 до Івано-Франківського апеляційного суду подано клопотання про компенсацію процесуальних витрат, які пов`язані з прибуттям потерпілого до місця судового провадження.

Зокрема, ОСОБА_2 просить компенсувати йому транспортні витрати в розмірі 133 грн.22 коп. та 60 грн. добових, а всього просить вирішити питання про компенсацію йому судових витрат в сумі 193 грн.22 коп.

У відповідності до п.1 Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам у зв`язку з їх викликом до органів дізнання попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів (службових осіб), у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення потерпілі мають право на відшкодування понесених ними витрат по явці (вартість проїзду до місця виклику і назад, витрати по найму житлового приміщення та добові). Відшкодування зазначених витрат проводиться, якщо місце проживання викликаної особи знаходиться в іншому населеному пункті.

Пунктом 7 вищенаведеної Інструкції передбачено, що добові не виплачуються, якщо у свідка, потерпілого, законного представника потерпілого, експерта, спеціаліста, перекладача є можливість щоденно повертатися до місця свого постійного проживання.

Вирішуючи подане ОСОБА_2 клопотання про компенсацію судових витрат, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість поданого потерпілим клопотання в частині виплати розміру сум, витрачених потерпілим на проїзд до місця явки і назад до місця постійного проживання, а саме з населеного пункту м Рогатин Івано-Франківської області до м. Івано-Франківська та у зворотному напрямку, але не більше по проїзду автотранспортом загального користування, що згідно поданих потерпілим квитанцій проїзд в одну сторону становить 57 грн.

Відповідно до ст. 275 КУпАП потерпілим, свідкам, експертам і перекладачам відшкодовуються у встановленому порядку витрати, що їх вони зазнали у зв`язку з явкою в орган (до посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відшкодувати потерпілому ОСОБА_2 витрати пов`язані з явкою до суду підтверджені проїзними документами в розмірі 114 грн.

Щодо вирішення клопотання про оплату добових, то враховуючи, що відшкодування зазначених витрат проводиться, якщо місце проживання викликаної особи знаходиться в іншому населеному пункті та немає можливості щоденно повертатися до місця свого постійного проживання, то вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Відшкодувати ОСОБА_2 витрати у зв`язку з явкою до суду в розмірі 114 ( сто чотирнадцять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв