П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2019 Справа №607/24941/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , -

за ч.1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ГП №246119 від 07.10.2019 року громадянин ОСОБА_1 04.08.2019 року близько 22 год. 36 хв. перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23» по вул. Б. Хмельницького, 20 в м. Тернополі таємно викрав зі стелажа 8 шт. шоколадок марки «Світоч», які згідно висновку спеціаліста НДЕКЦ УМВСУ №6.1-957/19 від 02.09.2019 року вартують 184,72 грн., чим вчинив дрібну крадіжку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення заперечив та суду пояснив, що він не мав наміру здійснювати крадіжку, а лише забув розрахуватися за товар в чому щиро розкаюється.

Частиною 1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 на відсутність у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу.

Поняття прямого та не прямого умислу розкрито у Кримінальному кодексі України, статтею 24 якого визначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку, воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлював свої протиправні дії, які виразились у дрібному викраденні чужого майна, передбачав їх наслідки.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний прямий умисел на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що складає суб`єктивну сторону даного проступку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №246119 від 07.10.2019 року року, завою представника ТОВ «КЛЕВЕР СТОРС» від 08.08.2019 року про вчинення факту крадіжки, висновком спеціаліста НДЕКЦ УМВСУ №6.1-957/19 від 02.09.2019 року про вартість викраденого майна, письмовою заявою ОСОБА_1 від 27.08.2019 року про зізнання у вчиненні крадіжки, постановою про закриття кримінального провадження від 23.09.2019 року.

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь вини, майновий стан, обставину, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення - це щире каяття та приходить до переконання, що до нього слід застосувати стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 51, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 170,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 384, 20 грн. судового збору.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяР. М. Грицак