Справа № 473/4582/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

"29" жовтня 2019 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б,

з участю секретаря Данилевич Т.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська справу, що надійшла від Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, українця, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постановою АДРЕСА_1 суду Миколаївської області протягом року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП із призначенням стягнення у вигляді 5 діб адміністративного арешту, РНОКП НОМЕР_1 ,

за ч.2 ст.173 -2 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом серія АПР18 №156225 - 17 жовтня 2019 року о 09 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 17 громадянин ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї бабусі ОСОБА_2 , 1939 року народження, а саме умисні дії психологічного та економічного характеру.

Посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.2 ст.173 -2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сім`ї, а саме умисне вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, вчиненого повторно протягом року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173 -2 КУпАП. - не визнав, пояснив, що не вчиняв жодних дій насильницького характеру по відношенню до бабусі, а її поведінку щодо звернення до сільської ради із скаргами на нього обумовлена віком останньої та бажанням позбавити його права проживання.

Працівник поліції пояснила, що протокол був складений після звернення потерпілої ОСОБА_2 до сільської ради із скаргами на онука, проте через вік ОСОБА_2 відмовляється з`являтися до суду.

Окрім протоколу було надано письмові пояснення ОСОБА_2 , які перевірити в судовому засіданні суд був позбавлений можливості через неявку останньої. Із протоколу допиту ОСОБА_2 від 17.10.2019 року, де зафіксовано її пояснення, - не можна встановити в якості кого вона допитувалася свідка чи потерпілої. Такі письмові пояснення не можуть бути прийняті судом як належний доказ з огляду на висновок Верховного Суду, викладений в Постанові 27 червня 2019 року (справа №560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18). ЗГІДНО ІЗ яким

26. Суд зауважує, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

27. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

32. Щодо посилання суду апеляційної інстанції на те, що проїзд позивачем на заборонний сигнал світлофору підтверджується поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були надані відповідачу при розгляді справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає, що вказані пояснення не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення».

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 278 КУпАП серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення містяться в ст..256 КУпАП. Проте, зазначені вимоги закону відповідним органом, який складав протокол, належним чином не виконані.

Згідно із протоколом серія АПР18 №156225 - 17 жовтня 2019 року о 09 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї бабусі ОСОБА_2 , 1939 року народження, а саме умисні дії психологічного та економічного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих. А тому, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Статтею 1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено поняття економічного та психологічного насильства, а саме:

«4) економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи».

Проте у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , фактично не зазначені конкретні дії правопорушника, які б підпадали б під об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.173-2 КУпАП, (не вказано саме в чому полягали дії економічного та психологічного насильства), що є обов`язковою ознакою саме цього правопорушення, не зазначено про повторність правопорушення в розділі «суть вчиненого правопорушення»..

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить всіх конкретних даних про обставини вчинення правопорушення, у такому вигляді через його істотні недоліки не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ст.62 Конституції України тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, надані сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Пункти 4.1. та 4.2 Рішення КСУ від 22 грудня 2010 року

"N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) передбачають наступне:

4.1. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010). Наведені конституційні засади враховуються Конституційним Судом України у процесі перевірки на відповідність Конституції України положень статті 141, частини шостої статті 258 Кодексу.

4.2. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вичиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналіз встановлених судом обставин та матеріалів справи, показів особи, яка притягується до відповідальності, - не підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 насильства в сімї психологічного та економічного характеру.

За таких обставин провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173 -2 КУпАП.

Керуючись ч.2 ст.173 -2, ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173 -2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар