Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/86/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 року. Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2019 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3,

потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2019 року, ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 09.11.2018 року о 16:50 в м. Кропивницький, вул. Ельворті, 5, керуючи т/з Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, не врахувавши дорожньої обстановки, швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з т/з Kia Cerato, номерний знак НОМЕР_2 та від удару та отриманого інерціонного поштовху автомобіль Kia Cerato здійснив зіткнення з т/з Nisan Qasqai, номерний знак НОМЕР_3, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суддя районного суду мотивував своє рішення тим, що фактичні обставини справи підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 412956 від 09.11.2018 року, схемою ДТП від 09.11.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4, потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_3 зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він присутній не був, оскільки належним чином про судові засідання не повідомлявся. Районним судом особа правопорушника встановлена не була. Тому постанова винесена відповідно невстановленої особи. Про винесення даної постанови він дізнався 29.01.2019 року коли написав заяву до суду про ознайомлення з матеріалами справи. Тому строк відведений для оскарження даної постанови на його думку він пропустив з поважних причин, а тому просить поновити строк на подання апеляційної скарги.

За наслідком розгляду апеляційної скарги просить постанову Ленінського районного суду від 18 січня 2019 року скасувати, та провадження у справі за фактом вчинення «ОСОБА_4М.» адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУаАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що рішення у справі, винесено із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії інспектора поліції при винесенні постанови були протиправними та такими, що грубо порушили його права.

Зазначає, що при складанні протоколу, про притягнення його до адміністративної відповідальності інспектором поліції було порушено низку норм чинного законодавства України, зокрема на порушення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП поліцейский не ознайомив його з правами та обов'язками. А отже, у відповідності до ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону.

Також, на думку апелянта суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази.

В оскаржуваній постанові районний суд зазначив, що його вина у вчинені правопорушення доведена зібраними по справі доказами. Однак, докази, що містяться у матеріалах справи свідчать про відсутність його вини. Відповідно до ст. 251 КУпАП «доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються «протоколом». Суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Також, апелянт зазначає, що окрім порушення норм матеріального законодавства, суд, при розгляді справи, допустив істотні порушення його процесуальних прав.

Зокрема, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що він не з'явився в суд, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Однак, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки повідомлення про слухання справи він не отримував, а в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи, тому таке твердження суду не ґрунтується на доказах, а є голослівним.

Таким чином, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, «ОСОБА_4М.» винесена з грубим порушенням норм процесуального права та невірно застосовано матеріальні норми, що потягло за собою однобічне та не повне з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, її не дослідження та не надання доказам належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи, що є наслідком необґрунтованого та надто суворого застосування міри відповідальності, як виду адміністративного стягнення за вчинене.

Відповідно до змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були.

Суд першої інстанції не більш ніж формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст. 33 КУпАП, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови районного суду необхідно задовольнити, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Як убачається з матеріалів справи, рішення суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 приймалось за його відсутності.

Копію постанови районного суду ОСОБА_3 отримав лише 28 січня 2019 року, а апеляційну скаргу подав 30 січня 2019 року, тобто дотримавшись 10-тиденного строку на її оскарження.

У зв'язку з наведеним, вважаю обґрунтованими доводи ОСОБА_3 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження та враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, приходжу до висновку, що ОСОБА_3 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому строк на апеляційне оскарження постанови слід поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, обєктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Розглядаючи справу, суддя районного суду дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 412956 від 09.11.2018 року, схемою ДТП від 09.11.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3, потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

Суддею під час розгляду справи належним чином з'ясовано обставини вчиненого правопорушення на підставі зібраних доказів в їх сукупності, що узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Жодних нових допустимих доказів, які б давали підстави для обґрунтованих сумнівів у вірогідності зібраних у справі доказів, апеляційному суду не надано.

В апеляційній скарзі та поясненнях, які надав апеляційному суду ОСОБА_3, убачається, що він фактично не заперечує факту керування ним транспортним засобом та скоєння ним 09.11.2018 року ДТП за обставин наведених у постанові районного суду. Проте, ОСОБА_3 стверджував про необхідність визнання протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 412956 від 09.11.2018 року, у звязку з тим, що протокол складений відносно «Пантилеева Александра Николаевича» (рос.), ІНФОРМАЦІЯ_3

Однак, на переконання апеляційного суду, вказана обставина не може бути визнаною такою обставиною, яка б стала підставою для визнання протоколу недійсним, враховуючи наступне.

Відповідно до протоколу, особа правопорушника встановлена на підставі посвідчення водія серія ЕІА № 077140. Вказане посвідчення водія, копія якого міститься у матеріалах справи, видано у 1998 році «Пантилееву Александру Николаевичу», ІНФОРМАЦІЯ_3 Факт належності вказаного документа, ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував та пояснив, що це саме його посвідчення водія вилучене під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди. Суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав копію свого посвідчення водія серії ВАН № 601492, виданого 13.07.2013 року на імя «Пантелеєв Олександр Миколайович». Тобто, на час скоєння ДТП, ОСОБА_3 мав у своєму розпорядженні два посвідчення водія, які видані у 1998 року та у 2013 році відповідно.

Отже, під час складання адміністративних матеріалів за наслідком скоєння ДТП, ОСОБА_3 надав працівнику поліції своє посвідчення водія отримане ним у 1998 році. Тому працівник поліції, який склав протокол, саме на підставі наданого ОСОБА_3 посвідчення водія і встановив його особу та склав адміністративні матеріали. А тому, доводи апелянта, що протокол складений відносно іншої особи є надуманими та безпідставними. А зазначене у протоколі прізвище, імя та по батькові російською мовою, не ставить під сумнів законність складеного протоколу та не є підставою для скасування судового рішення.

При цьому, посилання ОСОБА_3 на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно іншої особи, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає спробою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Також є безпідставними доводи апелянта, що поліцейський не ознайомив його з правами та обов'язками, оскільки, як пояснювали потерпілі в апеляційному суді, після приїзду поліцейських на місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 відмовився виходити з свого автомобіля, просив поліцейських викликати йому швидку допомогу. Після приїзду швидкої він був оглянутий і лікар повідомив, що у ОСОБА_3 ніяких пошкоджень немає. Однак, надалі він також відмовився приймати участь у складанні адміністративних матеріалів, та відмовився підписувати протокол, отримувати його копію, а також відмовився підписувати схему ДТП.

Крім того, є необґрунтованими доводи ОСОБА_3 про порушення його прав судом першої інстанції, враховуючи таке.

Так відповідно до матеріалів справи суд першої інстанції направляв судові повістки учасникам судового розгляду у судове засідання призначене на 26.12.2018 року, в тому числі і ОСОБА_3 Вказане поштове відправлення направлене ОСОБА_3, повернуто до суду у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 14).

Разом з цим, відповідно до заяви ОСОБА_3 від 26.12.2018 року про відкладення розгляду справи, убачається, що останній був обізнаний про розгляд справи 26.12.2018 року (а.с.15).

Також, відповідно до заяви ОСОБА_3 від 17.01.2019 року, у звязку з неможливістю бути присутнім під час судового розгляду просив суд розглядати справу без його участі (а.с.21).

Таким чином, суд першої інстанції повною мірою забезпечив ОСОБА_3 можливість реалізувати свої права визначені ст. 268 КУпАП, якими останній не забажав скористатися, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги також не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3, районний суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, та призначив йому мінімальне стягнення визначене санкцією ст. 124 КУпАП, а саме в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку подання апеляційної скарги, задовольнити.

Поновити ОСОБА_3, строк подання апеляційної скарги на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2019 року стосовно нього, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Підпис:

Згідно з оригіналом.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2