Номер провадження: 33/813/1531/19
Номер справи місцевого суду: 523/9389/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Подуст Т.П., прокурора Войтова Р.Г., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 6 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 будучи звільнений з посади головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи Головного управління ДФС в Одеській області, порушив вимоги фінансового контролю, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, згідно п.п.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), на якого поширюються вимоги частини другої статті 52 Закону, в порушення встановленого законом десятиденного строку, письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття права власності 17 жовтня 2017 року на об`єкт нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 149 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 1 378 859 (один мільйон триста сімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що постанова суду є незаконною та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, яка була розглянута за його відсутності. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в ньому не зазначено місце вчинення правопорушення, дати його вчинення, спосіб та інші обставини.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до вимог закону НАЗК відносно ОСОБА_1 перевірку не проводила. Протокол про адміністративне правопорушення був складений посадовою особою, яка на це не мала повноважень. Ні в протоколі ні в постанові суду не зазначено якими службовими повноваженнями ОСОБА_1 був наділений на час вчинення правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора Войтова Р.Г., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги..

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 послався на те, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги ч.2 ст.268 КУпАП та розглянув справу про корупційне адміністративне правопорушення без його участі, тим самим позбавив його можливості надати пояснення щодо фактичних обставин справи.

Апеляційний суд вважає вказані доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Частиною 1 ст.277 КУпАП встановлено справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В провадження судді Суворовського районного суду м.Одеси справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 надійшла 18 червня 2019 року (а.с.54).

Перше судове засідання по справі було призначено на 09 год. 15 хв. 05 липня 2019 року про що, ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки (а.с.55) та засобами телефонного зв`язку, що підтверджується телефонограмою за підписом секретаря судового засідання від 04 липня 2019 року (а.с.57).

Разом з тим, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В зв`язку з цим, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 05 липня 2019 року начальнику Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та начальнику Департаменту ЗЕНП України Управління ЗЕ в Одеській області було доручено здійснити привід ОСОБА_1 в наступне судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 15 липня 2019 року. При цьому, в постанові про здійснення приводу суд зазначив, що ОСОБА_1 не реагує на виклики до суду (а.с.61).

Вказана постанова про привід виконана не була, ОСОБА_1 в судове засідання Суоровського районного суду м.Одеси призначене на 15 липня 2019 року доставлений не був.

Після цього, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 15 липня 2019 року до ОСОБА_1 повторно був застосований привід в наступне судове засідання призначене на 11 год. 00 хв. 05 вересня 2019 року (а.с.67).

Крім того, за місцем реєстрації ОСОБА_1 йому була направлена судова повістка про виклик до суду на 05 вересня 2019 року.

В судове засідання призначене на 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 не з`явився, в зв`язку з чим судом до нього втретє був застосований привід в наступне судове засідання призначене на 12 год. 45 хв. 19 вересня 2019 року (а.с.78).

З рапорту Ст. ДОП СП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Козуб Андрія вбачається, що в ході виконання постанови про привід ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомила, що з червня 2019 року вона розійшлась зі своїм чоловіком ОСОБА_1 і на теперішній час за вказаною адресою він не проживає. Крім того, ОСОБА_2 надала контактний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_1 . В подальшому зателефонувавши на отриманий номер телефону ОСОБА_1 , на дзвінок відповів чоловік, який представився знайомим ОСОБА_1 , надати свої анкетні дані він відмовився та повідомив, що не знає де знаходиться сам ОСОБА_1 , після чого вимкнув телефон (а.с.83).

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суд першої інстанції 19 вересня 2019 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній чотири рази в судові засідання не з`явився, свідомо повідомив невірний номер мобільного телефону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ігнорував поштові повідомлення про виклик до суду, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, чим за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд розцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як свідоме зловживання своїми процесуальними правами, завідомо направлене на безпідставне затягування судового процесу з метою спливу 3-ох місячного строку, передбаченого ст.38 КУпАП для застосування до нього адміністративного стягнення за ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова суду піддягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог ст.268 КУпАП.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.172-6 КУпАП наступає у разі неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення за №494/2019 від 14 червня 2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи Головного управління ДФС в Одеській області, порушив вимоги фінансового контролю, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, згідно п.п.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), на якого поширюються вимоги частини другої статті 52 Закону, в порушення встановленого законом десятиденного строку, письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) про суттєві зміни у майновому стані, а саме про набуття права власності 17 жовтня 2017 року на об`єкт нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 149 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційною оцінкою 1378859 (один мільйон триста сімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене частиною другою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

-наказом начальника Головного управління ДФС в Одеській області №1025-о від 24 липня 2017 року, відповідно до якого на підставі пункту 1 ст.36 КЗпП України та ст.86 Закону України «Про державну службу», інспектор податкової та митної справи II рангу ОСОБА_1 припиняє державну службу та звільняється 27 липня 2017 року з посади головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи Головного управління ДФС в Одеській області;

-відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій відповідно до яких, 14 березня 2018 року о 20 год. 35 хв. ОСОБА_1 до Реєстру була подала декларація особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. В даній декларації в розділі № 3 «Об`єкти нерухомості», було зазначено про виникнення 17 жовтня 2017 року права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 149 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю на дату набуття 1 378 859 гривень;

-інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що 17 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді житлового будинку загальною площею 149 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-технічним паспортом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого Приватним Підприємством «ОДЕСЬКЕ БТІ», згідно з яким інвентаризаційна оцінка будинку становить 1378859 гривень;

-листом за вих. № 93-05/4886/17 від 02.03.2017 року, за підписом Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Корчак Н.М. зареєстрованої в Департаменті захисту економіки Національної поліції України за №4320 від 03.03.2017 року, в якому зазначено, що дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб`єктом декларування документів до Реєстру;

-відповіддю за вих. № 07-83 від 18.01.2018 року за підписом генерального директора Державного підприємства «Українські спеціальні системи» (ДП «УСС») Олійника Т. ОСОБА_3 , зареєстрованої в Департаменті захисту економіки Національної поліції України за № 1236 від 23.01.2018 року, з якої вбачається, що у період обов`язку, передбаченого ч. 2 ст.52 Закону для ОСОБА_1 , щодо подання повідомлень про суттєві зміни в майновому стані, «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» функціонування у штатному режимі та суб`єкти декларування мали можливість реалізувати обов`язок щодо подання електронних документів відповідно до закону;

-поясненнями ОСОБА_1 від 29 травня 2019 року, згідно яких останній після набуття права власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді будинку загальною площею 149 м2, оціночною вартістю 1378859 гривень, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, та свідчить про суттєві зміни майнового стану, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, як це передбачено ч. 2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», ним не було подане, так - як на його думку це було не обов`язково, у зв`язку із тим, що він був безробітний та знаходився на обліку в центрі зайнятості Суворовського району м. Одеса.

Апеляційний суд визнає вказані докази достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, належними, оскільки вони стосуються подій, що інкримінуються ОСОБА_1 , а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений суб`єктом, який відповідно до положень Закону не мав права на його складення.

Пунктом 1 ч.1 ст.255 КУпАП визначено, що особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, передбачені ст.172-4 172-9 КУпАП, є уповноважені на те посадові особи внутрішніх справ (Національної поліції).

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Таким чином, посадові особи Управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України є особами, які відповідно до вимог закону уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних із корупцією.

При цьому апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за №494/2019 від 14 червня 2019 року відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП, в ньому вказані час вчинення і суть адміністративного правопорушення, що ставиться в провину ОСОБА_1 , нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тощо.

З цих підстав апеляційний суд визнав вказаний протокол допустимим доказом.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі об`єктивно досліджених належних та допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення в межах санкції даної статті.

При цьому суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи на виконання обов`язку щодо забезпечення ОСОБА_1 реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, право доступу до суду було реалізоване ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду його справи, в ході якого ОСОБА_1 надав пояснення по суті інкримінованого йому правопорушення, мав можливість надати апеляційному суду докази на підтвердження його невинуватості, приймав участь під час повторного дослідження доказів у справі апеляційним судом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко