П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 23 травня 2019 року о 18 год. 10 хв., в місті Києві, по вулиці Парково-Сирецька, 7, керував автомобілем «Daewoo», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року, провадження щодо нього закрити. Одночасно апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

ОСОБА_1 зазначає, що копію судового рішення він отримав 13 серпня 2019 року та 22 серпня 2019 року звернувся до Київського апеляційного суду, однак у зв`язку з тим, що ним не було вказано дати отримання рішення та не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, апеляційну скаргу було повернуто. У зв`язку з наведеним зазначає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він не погоджується із постановою суду першої інстанції та вважає її незаконною, необґрунтованою та винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутній факт відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 вказує, що всупереч вимог ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), інспектор поліції не запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а відразу запропонував пройти огляд у медичному закладі.

Разом з тим, апелянт зазначає, що від проходження огляду на місці зупинки він не відмовлявся, про що ним був зроблений запис у протоколі.

Крім того апелянт вказує, що працівниками поліції не було в установленому законом порядку запропоновано йому пройти огляд у медичному закладі, оскільки в матеріалах провадження відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Також ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі, що він не був належним чином повідомлений про місце, день та час судового засідання, оскільки смс-повідомлення із датою засідання отримано ним за один день до засідання.

Розглянувши клопотання, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не був присутнім при ухваленні судового рішення. В такому випадку десятиденний термін оскарження обчислюється з дня отримання ним постанови суду.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію судового рішення від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав 13 серпня 2019 року.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що процедура проходження огляду на визначення стану сп`яніння працівниками поліції порушена оскільки працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, у ОСОБА_1 були наявні ознаки саме наркотичного сп`яніння. Так, відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Відтак, пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі була правомірною.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_1 зазначає про те, що йому не було у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд, оскільки в матеріалах провадження відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд, оскільки таке направлення долучене до протоколу про адміністративне правопорушення та наявне в матеріалах справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 інспектор поліції в присутності двох свідків пропонував пройти медичний огляд, однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівниками поліції роз`яснювався зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Отже відмова водія від проходження відповідно до п.2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

В той же час, доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS-повідомлення з судовою повісткою про виклик до суду, відтак апелянт про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Отже, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 268 КУпАП, оскільки були наявні дані про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, при цьому, будь-яких письмових заяв або клопотань, зокрема про відкладення судового розгляду чи про поважність причин неявки, від нього не надходило.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун