КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Сілкова І.М. за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 гривні 40 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 02 вересня 2018 року приблизно о 14 годині 30 хвилин в м. Києві, по вул. Кільцева дорога, 16, керував автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, вказану постанову скасувати, провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а матеріали справи направити до УПП в м. Києві для встановлення належної особи за подіями, що сталися 02 вересня 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено його прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, адреса проживання, однак 02 вересня 2018 року він транспортним засобом не керував, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, підпис в протоколі про адміністративне правопорушення виконано не ним, на відеозапису, наданому до суду, зафіксовано зовсім іншу особу.

Таким чином, враховуючи, що ані працівниками поліції, ані судом першої інстанції не було правильно встановлено фактичні обставини справи, зокрема не встановлено особу водія, який керував транспортним засобом «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , що як наслідок потягло за собою безпідставне визнання його винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За наведених обставин апелянт вважає, що оскаржувана постанова не може вважатися законною та обґрунтованою.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт вказав, що про існування постанови дізнався випадково, коли йому надійшло повідомлення з виконавчої служби. Оскаржувану постанову отримав тільки 06 червня 2019 року, в зв`язку з чим, ним з поважних причин пропущено строк подачі апеляційної скарги.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 294 КУпАП, вважаю можливим поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, оскільки цей строк був пропущений з поважних причин.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, вважаю, що апеляційна скарга останнього підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, вказані вимоги закону, судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтуються на даних протоколу про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідків та наданого відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Разом з тим, у судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 допитані не були.

Посилаючись на вказані вище докази як на такі, що підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР України та, відповідно, вину у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду не піддав їх аналізу, а саме не зазначив, які саме дані містяться у цих доказах, які саме факти та обставини ці докази підтверджують, у зв`язку із чим не дав їм відповідної оцінки та дійшов необгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 210732 від 02 вересня 2018 року зазначено його прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, адреса проживання, однак 31 серпня 2018 року він транспортним засобом не керував, автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 йому чи його родичам не належить, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній.

В ході апеляційного розгляду під час дослідження відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, встановлено, що на відео зафіксовано не ОСОБА_1 , а та особа правопорушника, на яку працівники поліції складали протокол про адміністративне правопорушення, є зовсім іншою особою.

При цьому, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0006734 внесеного 13 липня 2015 року встановлено, що в період часу з 14 години до 14 години 40 хвилин 13 липня 2015 року за адресою: м. Київ, пр.-т Перемоги, 37 невстановлена особа таємно викрала із багажнику автомобіля марки «ДЕУ Ланос», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 сумку в якій знаходились, серед іншого, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сукупність досліджених судом апеляційної інстанції даних, в тому числі особистих пояснень ОСОБА_1 , вказує на те,що працівниками поліції не було належним чином встановлено особу правопорушника, що потягло за собою незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова