ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/809/19 Справа № 204/3520/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
П О СТ А Н ОВ А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Довгаля Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого і зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850,00 грн. Окрім того, судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Згідно з обставинами, встановленими судом першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою Збройних сил України - начальником управління персоналу - заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за № 958/29088, маючи відповідну технічну можливість, шляхом вчинення відповідних дій спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно, без поважних причин, тобто поза межами терміну подачі декларації перед звільненням (в день звільнення), 07.05.2019 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням, тобто несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Довгаль С.М. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову скасувати та винести нову, якою провадження у справі закрити, за відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник в інтересах ОСОБА_1 посилається на ч. 3 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції, яка не містить вказівки на обов`язок суб`єкта декларування, який звільняється, подавати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме у день звільнення. Апелянт вважає, що ним повинна бути подана декларація на загальних підставах, до 01 квітня наступного року після звільнення. Захисник зазначає, що викладені в протоколі обставини не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що суд залишив поза своєю увагою. Разом із цим, суд не врахував ті обставини, що орган поліції не уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення в розумінні вимог Закону України Про національну поліцію, Закону України Про запобігання корупції, а також з урахуванням практики ЄСПЛ та положень Конституції України. Окрім того, вказує, що суд не надав оцінку відсутності умислу в діях ОСОБА_1 , а також суспільно небезпечних наслідків. На його думку, суд також не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 не мав наміру уникнути фінансового контролю доходів або приховати їх. До того ж, суд не врахував, що на час складання протоколу ОСОБА_1 не обіймав посаду в ЗСУ, а працівниками поліції не було надано йому можливості скласти пояснення з цього приводу.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та його захисника Довгаль С.М., які скаргу підтримали, прокурора Журенкова Є.В., який просив постанову залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
Суд першої інстанції, розглядаючи матеріали справи цих вимог закону не дотримався, а тому висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є необгрунтованими.
Вирішуючи справи цієї категорії суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.
Частиною 1 статті 45 Закону України Про запобігання корупції визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.
Отже, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мав подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями при звільненні, однак у протоколі не зазначено, яким нормативно-правовим актом передбачено саме термін подачі декларації при звільненні.
Враховуючи викладене, у справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, постанова суду - скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Довгаля Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко