Справа № 265/406/19
Провадження № 3/265/463/19
П О С Т А Н О В А

11 березня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст.173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07 грудня 2017 року (далі за текстом Закон 2229-VІІІ) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно пунктам 3, 14 статті 1 Закону 2229-VІІІ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

ОСОБА_2 14 грудня 2018 року, приблизно о 14-00 годині, будучи у нетверезову стані, знаходячись за місцем мешкання, у квартирі АДРЕСА_1 у Лівобережному районі міста Маріуполя, висловлював образи та погрози в адресу своєї матері ОСОБА_3, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоровю.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, тобто вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_2 до суду не прибув. Судову повістку на 20 лютого 2019 року отримав, про причини неможливості явки до суду не повідомив. Судову повістку на 11 березня 2019 року не отримав, конверт повернутий суду за закінченням строку зберігання.

Привід ОСОБА_2 не здійснено, будь-яких матеріалів про причини неможливості його виконання, суду не надано.

Разом із тим, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_2, який знав про складення протоколу відносно нього та повідомлений, що справа розглядатиметься Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, але до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними протоколу про прийняття усної заяви ОСОБА_3 про вчинене відносно неї правопорушення, її письмовими поясненнями.

Таким чином, суддя вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджена наведеними доказами.

Призначаючи порушнику стягнення, суддя враховує дані про проступок, особу порушника, ступінь його вини, та вважає необхідним покласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті 173-2 ч. 1 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

На підставі ст. 173-2 ч. 1 КУпАП України, керуючись ст.ст. 8, 33, 40-1, 280, 282, 283 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та покласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Шиян В.В.