3/758/4950/19 Категорія
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Отвіновський П. Л., за участю прокурора Київської місцевої прокуратури №7 Павліченко В.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді заступника начальника Борщагівської дистанції Відокремленого підрозділу Служби колії КП «Київпастранс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією № 535 від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника начальника Борщагівської дистанції Відокремленого підрозділу Служби колії КП «Київпастранс», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб`єктом декларування, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП, в порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив про суттєві зміни в майновому стані у десятиденний строк з моменту набуття права власності на квартиру, вартістю 236 700 гривень, тобто на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно, будучи суб`єктом декларування, а саме обіймаючи посаду заступника начальника Борщагівської дистанції Відокремленого підрозділу Служби колії КП «Київпастранс», в червні 2018 року придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане майно ним було задеклароване під час декларування за 2018 рік шляхом подання е-декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. ОСОБА_1 наполягав на тому, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він не мав умислу на приховування інформації стосовно набутого майна, не бажав порушувати вимоги фінансового контролю. Про необхідність подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані у десятиденний строк з моменту набуття права власності, на час придбання нерухомості, не знав, вважаючи, що є необхідним та достатнім факт зазначення інформації про набуте майно у щорічній декларації за 2018 рік, що і було ним зроблено.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вважав, що вина особи підтверджується зібраними по справі доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , висновки прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в неповідомленні чи несвоєчасному повідомленні про суттєві зміни в майновому стані.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року на рівні 1 762 гривень, тобто розмір 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року дорівнював 88 100 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 14 червня 2018 року було придбано у власність нерухоме майно - квартиру, ціна якої на дату придбання становила 236 700 гривень (а.с. 17-18), що перевищувала 50 прожиткових мінімумів, встановлених на 01 січня 2018 року, тобто суму 88 100 гривень.

В момент набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 був суб`єктом декларування, відповідно до положень підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки обіймав посаду заступника начальника Борщагівської дистанції Відокремленого підрозділу Служби колії КП «Київпастранс».

В порушення визначеного ч. 2 ст. ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» десятиденного строку ОСОБА_1 не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, які настали в результаті купівлі квартири. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються самою особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП, де передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків та ст. 11 КУпАП, де вказано, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таку ж думку висловила й судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, вказала, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на уникнення фінансового контролю придбаної квартири заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються роздруківкою щорічної декларації ОСОБА_1 за 2018 рік, де відображена дана інформація, що в свою чергу свідчить про вчинення дій, направлених на декларування майнового стану особи, а не на ухилення від такого декларування.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують це твердження, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією повинні також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння.

Під час розгляду даної справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 мотивів на уникнення фінансового контролю придбаного майна, оскільки надійшло це майно у володіння суб`єкта декларування у законний спосіб.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Положення даної статті Конвенції кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів (справа «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI).

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є за доцільне застосування аналогії кримінального процесуального закону, які як і положення ст. 62 Конституції України вказують на те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наявні в матеріалах докази, які вивчені суддею, не спростовують доводів ОСОБА_1 стосовно його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, та особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження (внесення подання прокурора) цієї постанови.

Скарга, подання прокурора подаються до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя П. Л. Отвіновський