КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1998/2019 Суддя 1 інстанції - Валігура Д.М.
Категорія: ст.ст. 122,124, ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень. передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, поряд з цим стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий, що становить 384,20 гривень.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 20.02.2019 року о 21 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Блакитного, 4 керуючи автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Форд, д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого місце ДТП залишив. Крім того, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. В діях водія ОСОБА_1 . вбачається порушення п.п. 2.5, 13.1, 2.10 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 20 лютого 2019 року відносно нього були складені протоколи про порушення ним Правил дорожнього руху (надалі ПДР), а саме: протокол БД № 338045 за правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, протокол БД 237693 за правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП та протокол БД 318030 за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує на те, що всудовому засіданні він надав відповідні пояснення та не заперечував, що 20 лютого 2019 року біля будинку №4 по вул. Блакитного в м. Києві, керуючи автомобілем Ауді А6, належним ОСОБА_2 допустив ДТП за участі автомобіля Форд, належним ОСОБА_3 та згодом залишив місце ДТП,чим порушив ПДР, та на заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, при цьому категорично заперечував факт вживання ним спиртних напоїв, як під час керування ТЗ так і після ДТП, заперечував факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Апелянт зазначає, що в суді першої інстанції пояснив, що під час буксування керований ним автомобіль із-за сніжного покрову змістився різко ліворуч та зачепив припаркований автомобіль Форд, належний ОСОБА_3 . Після спілкування з ОСОБА_3 він ( ОСОБА_1 ) визнав свою провину та запропонував відшкодувати збитки (подряпину бамперу), на що ОСОБА_3 погодився, після чого він ( ОСОБА_1 ) виїхав з місця ДТП, оскільки потрібно було повернути автомобіль власниці.

ОСОБА_1 зазначає, що коли він повернувся до місця ДТП, то побачив там працівників поліції, а ОСОБА_3 вказав на нього як на винува тця ДТП.

Апелянт стверджує, що в цілому він не заперечую той факт, що дійсно є винним в ДТП, не заперечую проти притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України, і просить застосувати мінімальне стягнення. З урахуванням того, що фактично залишив місце ДТП (хоча й повернувся на його місце для врегулювання питання відшкодування збитків) ОСОБА_1 визнає себе винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому статтею 122-4 КУпАП України, і просить застосувати мінімальне стягнення.

Також ОСОБА_1 зазначає, що під час спілкування з поліцейськими, останні запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою прибору «ДРАГЕР». Він зазначив поліцейському, що огляд на стан сп`яніння за допомогою прибору «ДРАГЕР» проводиться щодо водіїв ТЗ, проте на той момент він не був водієм - транспортним засобом не керував, поліцейські не зупиняли його під час керування ТЗ, що фактично підтверджується протоколом про залишення ним місця ДТП.

Апелянт вказує на те, що він зазначив що готовий пройти перевірку в спеціальному медичному закладі. Поліцейські погодилися на таку перевірку і вони на їхньому службовому автомобілі поїхали в бік метро «Чернігівська», проте не відомо з яких причин, але в медичному закладі поліцейським відмовили в проведенні процедури огляду і вони повернулися на місце ДТП. Після цього вони склали щодо нього протокол за статтею 130 ч.4., безпідставно зазначивши як про стан сп`яніння, так і про відмову від проходження огляду в установленому порядку.

ОСОБА_1 стверджує, що вказані обставини можуть підтвердити свідки, зазначені в протоколі й відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, долучені до матеріалів.

Апелянт вказує на те, що всудовому засіданні його захисник адвокат Сичов О.О. надав пояснення про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченою частиною 4 статті 130 КУпАП, а також просив звернути увагу суду на те, що рапорт поліцейського суперечить поясненням особи, що притягається до відповідальності і правдивість тверджень поліцейського можливо перевірити шляхом перегляду відеозапису з камери поліцейського, який доданий до матеріалів справи; також на те, що свідки своїми поясненнями вказують про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що є складом правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП, при цьому свідки не підтверджують скоєння ОСОБА_1 дій, які охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч.4 статті 130 КУпАП - а саме вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю.

ОСОБА_1 зазначає, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, а тому, оскільки один зі свідків ОСОБА_3 є власником (водієм) ТЗ, яке зазнало пошкодження в результаті ДТП, тому, на думку апелянта, існують обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, а тому він не міг бути залученим у якості свідка.

Апелянт вказує на те, що обставини викладені в протоколі могли би свідчити лише про наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП (відмова від проходження огляду), оскільки сам по собі факт вживання ним після ДТП за його участю алкоголю - жодним належним та допустимим доказом не підтверджений.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому Законом порядку, а лише відмовився від огляду на стан сп`яніння за допомогою прибору «ДРАГЕР», оскільки на час оформлення матеріалів не був водієм транспортного засобу, про що й пояснив в суді першої інстанції. При цьому погодився пройти перевірку в спеціальному медичному закладі та виїхав з поліцейськими на таку перевірку на їхньому службовому автомобілі в установу «СОЦІОТЕРАПІЯ» огляд в якій проведений не був з незалежних від нього підстав. Вказане може бути підтверджено шляхом перегляду відеозапису з камери поліцейського, який доданий до матеріалів справи або самими поліцейськими.

Апелянт зазначає, що для з`ясування суперечностей щодо його свідчень в судове засідання був викликаний інспектор Янковий І.І., який склав протокол за ч. 4 ст. 130, але останній за викликом не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких пояснень не надав.

ОСОБА_1 вказує на те, що його захисник наполягав на відсутності в справі про адміністративне правопорушення будь-яких доказів моєї вини щодо вчинення мною правопорушення, передбаченого як ч. 4 ст. 130 КУпАП, так і ч. 1 ст. 130 КУпАП та просив провадження у справі закрити через відсутність в моїх діях складу адміністративного правопорушення, проте однак вказані пояснення захисника суд цілком проігнорував, в рішенні будь-якої оцінки таким поясненням не надав, та всупереч тому, що протокол був складений за ч. 4 ст. 130 КУпАП - визнав його ( ОСОБА_1 ) винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції вийшов за межі суті адміністративного правопорушення щодо якого поліція збирала докази, оскільки саме матеріал про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 надійшов до суду, а адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду не надходив, протокол за ч. 1 статі 130 КУпАП відносно нього не складався та провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею (частиною) не розпочиналось. Відтак, на думку апелянта, приймаючи рішення про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статі 130 КУпАП, суддя вийшов за межі фактичних обставин, викладених у протоколі, а крім того висновки судці місцевого суду про вчинення мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є такими що не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку ОСОБА_1 , при перекваліфікації його дій з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП судця місцевого суду допустив порушення, які є істотними, оскільки справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак, враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складений за ч. 4 ст. 130 КУпАП, судовий розгляд мав бути проведений в зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення межах - тобто мало було бути визначено факт вживання мною алкоголю після ДТП, чого зроблено не було і матеріалами справи даний факт не підтверджений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сичова О.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржується постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року лише в частині визнання винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому з врахуванням вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, вказана постанова суду переглядається апеляційним судом лише в цих межах.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду не виконані.

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2019 року відносно ОСОБА_1 складено протокол серії БД №318030 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 20.02.2019 року приблизно о 20 год. 55 хв. в м. Києві, на вул. Блакитного, 4, керуючи т/з керуючи автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , вжив алкоголь (горілку, пиво) після ДТП з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.п. 2.5, 2.10 є) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, проаналізувавши обставини справи, зробив висновок про те, що ДТП за участю автомобілів «Ауді» д.н.з. .н.з. НОМЕР_1 та «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 сталось 20.02.2019 о 21-30 год., після чого, ОСОБА_1 залишив місце ДТП та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак, у протоколах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаний різний час вчинення останнім адміністративних правопорушень, а тому суд взяв за основу протокол серії БД № 338045 та дату та час вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень вважати 20.02.2019 о 21-30 год.

При цьому суд зазначив, що згідно протоколу серії БД № 318030 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, що підтверджується також і наявними в матеріалах справи поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , однак, склад адміністративного правопорушення, який полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачений диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно розглядати за вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та визнав ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 130, ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, оскільки під час керування автомобілем він порушив п.п. 2.5, 13.1, 2.10 ПДР України.

При перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя місцевого суду допустив порушення, які є істотними, оскільки справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказавши в постанові про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в порушення п. 2.5 ПДР України, суд вийшов за межі істотних обставин вчинення правопорушення, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього, що є неприпустимим, оскільки в протоколі чітко зазначено, що ОСОБА_1 вжив алкоголь (горілку, пиво) після ДТП з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п.п. 2.5, 2.10 є) ПДР України.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за ч. 4 ст. 130 КУпАП та виписана в протоколі суть адміністративного правопорушення розкриває об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, тому судовий розгляд мав бути проведений в зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення межах.

Проте, з постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року вбачається, що суд вийшов за межі суті правопорушення, виписаного в протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому істотно змінив фактичні обставини справи, та зазначивши про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, порушення якого не інкримінувалось уповноваженими на те особами при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. А відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 318030 щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Частина 4 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки, навіть за наявності будь-яких з перелічених вище, в тому числі перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключає відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 2.10 є) у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, останній пояснив, що його товариш попросив відбуксирувати автомобіль і він погодився. Під час буксирування, керований ним автомобіль із - за сніжного покрову змістився різко ліворуч та зачепив припаркований автомобіль, який як пізніше з`ясувалось належить ОСОБА_3 Зазначив, що дійсно він поїхав з місця ДТП, оскільки потрібно було повернути автомобіль, разом з тим, потім повернувся на місце ДТП, визнав вину та запропонував ОСОБА_3 відшкодувати шкоду, на що він погодився. Разом з тим, ОСОБА_1 вказав, що до того моменту, коли він повернувся на місце ДТП, ОСОБА_3 вже викликав працівників поліції, і коли останні почали оформляти матеріали по ДТП, то висловили підозру щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю та запропонували провести огляд на стан сп`яніння за допомогою прибору "Драгер". Пояснивши працівникам поліції про те, що ніяких алкогольних напоїв ні до ДТП, ні після ДТП, він не вживав, він ( ОСОБА_1 ) все ж таки погодився на проведення огляду в спеціальному медичному закладі. Поліцейські, посадивши ОСОБА_1 в службовий автомобіль, повезли його в бік метро "Чернігівська". Чому в подальшому в медичному закладі поліцейським відмовили в проведенні процедури що до нього, він не знає, проте, разом з працівниками поліції він повернувся на місце ДТП, де не дивлячись на заперечення | ОСОБА_1 , працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Такі пояснення ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 заперечував взагалі вживання спиртних напоїв, більш того, на пропозицію працівника поліції пройти медогляд у лікаря - нарколога, останній погоджується, сідає в автомобіль та вони рухаються. Подальший розвиток подій на відеозаписі відсутній.

При цьому, до протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП, долучені пояснення двох свідків ( ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ), які викладені на надрукованих бланках, і з яких вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду в установленому законом порядку в лікаря - нарколога та за допомогою приладу "Драгер", що суперечить даним переглянутого відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі. Більш того, такі пояснення свідків не засвідчують факту вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП за його участю.

Відтак, аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 та інші наявні у справі докази, вважаю, що працівником поліції при складанні протоколу було допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки ч.4 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, а факт вживання алкоголю ОСОБА_1 після ДТП за його участю не був підтверджений належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин, провадження у справі за ч. 4 ст. 130 КУпАП має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а ОСОБА_1 має нести відповідальність у даній справі лише за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, так як його вина за даними статтями доведена судом першої інстанції та не заперечується самим ОСОБА_1

В зв`язку із скасуванням постанови суду в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закриттям провадження у справі за ч. 4 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, апеляційний суд має вирішити питання про приведення адміністративного стягнення, накладеного на ОСОБА_1 у відповідність до вимог КУпАП, адже, стягнення на ОСОБА_1 було накладено за три правопорушення, які розглядались одночасно, та з врахуванням вимог ст. 36 КУпАП, було накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Згідно вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь - яке з вчинених правопорушень.

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, і в цій частині постанова суду не оскаржувалась.

Більш серйозним правопорушенням із вказаних правопорушень є правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а тому саме в межах санкції ст. 124 КУпАП, має бути визначено стягнення.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає альтернативні види стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Враховуючи характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень та ступінь вини останнього, відсутність обставин, що пом`якшують стягнення останнього, та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, апеляційний суд вважає за доцільне змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення та визначити його у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки саме таке стягнення буде співмірним вчиненим ОСОБА_1 правопорушенням, передбаченим ст. 124, 122-4 КУпАП.

Відтак, слід вважати ОСОБА_1 притягнутим до відповідальності, згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді позбавленняправа керування транспортними засобами строком на один рік.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік в частині притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі за ч. 4 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Змінити постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП в частині накладення стягнення.

Вважати ОСОБА_1 притягнутим до відповідальності, згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал