Провадження № 33/824/1408/2019 Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

19 березня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М. за участю водія ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, 03.12.2018 року о 03 годині 20 хвилин по вул. Автозаводська, 79 у м. Києві, гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. 00 коп. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену постанову скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу правопорушення, або змінити оскаржувану постанову, звільнивши його від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення було прийняте без його участі і під час розгляду в суді першої інстанції були порушені його права, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції повинна бути скасована незалежно від наявності або відсутності його вини, оскільки вказане закріплено в правозастосовній практиці. Апелянт зазначає, що оскаржувана постанова не обґрунтована та не відповідає реальним обставинам справи, оскільки він був тверезий та самостійно пройшов освідування. Апелянт зазначає, що час, вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає часу, зазначеному на відео, та в той день працівники поліції зупиняли його двічі: першого разу без складання протоколу про правопорушення, що може підтвердити його дружина. Окрім того, ОСОБА_2 вказує на те, що показання свідків не є належними доказами, що також закріплено в правозастосовній практиці. Апелянт зазначає, що оскільки він в стані сп'яніння не перебував, то він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки його дії не носили небезпечного характеру, а від освідування поліцейським він відмовився через незнання.

Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту, разом з доданими до неї матеріалами.

У відповідності до ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді ухвалена 11.02.2019 року, а апеляційна скарга подана до суду 28.02.2019 року, тобто після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.

Одночасно з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2018 року, яке мотивовано тим, що про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 22.02.2019 року при ознайомленні з матеріалами справи та йому було не відомо про слухання справи щодо нього 11.02.2019 року, оскільки 07.02.2019 року ним було подано клопотання про відкладення судового розгляду. Окрім того, апелянт зазначає, що копія оскаржуваної постанови йому направлена не була.

Однак, вказана обставина не може бути визнана судом апеляційної інстанції як поважна, виходячи з наступного.

Так, 18.12.2018 року ОСОБА_2, за вказаною ним при складанні протоколу адресою, Оболонським районним судом м. Києва було направлено повідомлення про розгляд справи щодо нього на 09 годину 05 хвилин 29.01.2019 року /а. с. 5/.

10.01.2019 року ОСОБА_2 до Оболонського районного суду м. Києва подано заяву про відкладення розгляду справи щодо нього /а. с. 6/.

29.01.2019 року ОСОБА_2 було направлено повідомлення, що розгляд справи відкладено на 09 годину 05 хвилин 11.02.2019 року /а. с. 12/.

07.02.2019 року ОСОБА_2 знову подав заяву до суду про відкладення судового розгляду.

Тобто, ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи щодо нього.

Окрім того, 12.02.2019 року Оболонським районним судом м. Києва ОСОБА_2 була направлена копія постанови від 11.02.2019 року /а. с. 15/.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що копія постанови суду йому не надходила, він отримав лише лист про можливість ознайомлення з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського і після того 22.02.2019 року при ознайомленні з матеріалами справи дізнався про наявність оскаржуваної постанови.

Однак, дані твердження не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки в листі Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2019 року крім повідомлення про можливість ознайомлення з відеозаписом зазначено, що суд направляє ОСОБА_2 копію постанови від 11.02.2019 року та в додатку дана постанова зазначена.

Також слід звернути увагу на ту обставину, що з матеріалами справи та відеозаписом апелянт ознайомився не 22.02.2019 року, а 21.02.2019 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, що підтверджується його розпискою на титульній сторінці справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata(принцип юридичної визначеності).

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 був обізнаний з тим, що стосовно нього в Оболонському районному суді м. Києва 11.02.2019 року розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення та він в розумні інтервали часу міг вжити заходів щодо того, щоб дізнатися про її результати, з постановою суду ознайомився в межах строку на апеляційне оскарження, суд приходить до висновку, що апелянтом не вказано об'єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв'язку з чим приходжу до висновку про відсутність підстав для його поновлення та необхідності повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 разом з доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Капічон