Провадження № 3/201/5229/2019
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

22 жовтня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 115508 від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року приблизно о 18:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 . 54 вчинила сварку із колишнім чоловіком ОСОБА_2 , чим вчинила психологічне насилля у сім`ї, тобто правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину в інкримінуємому їй адміністративному правопорушенні не визнала, пояснила суду, що шлюб між нею і ОСОБА_2 розірвано, проте вони продовжують проживати в одному будинку. Колишній чоловік часто влаштовує сварки, проте жодних дій або слів, направлених на спричинення фізичного або психологічного насилля у відношенні ОСОБА_2 вона не застосовувала.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з наступних підстав.

Матеріали справи не містять жодного доказу вчинення ОСОБА_1 інкримінуємого їй адміністративного правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту поліцейського, який склав цей протокол і пояснень самого ОСОБА_2 Відсутні пояснення можливих свідків на підтвердження викладеного в поясненнях ОСОБА_2 . Судом також враховано, що заява ОСОБА_2 була зроблена 04 жовтня 2019 року, тоді як протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії АПР18 № 115508 у відношенні ОСОБА_1 був складений поліцейським 11 жовтня 2019 року, тобто через один тиждень після сварки. За викладених обставин неможливо встановити з яких фактів, доказів, тощо виходив поліцейський, роблячи 11 жовтня 2019 року висновок про те, що 04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вчинила у відношенні ОСОБА_2 психологічне насилля.

Крім того, в протоколі серії АПР18 № 115508 ДОП СП Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Мевша С.С. зазначає, що вчинивши сварку, ОСОБА_1 вчинила психологічне насилля.

Між тим, в п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», міститься наступне визначення психологічного насильства: йе форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Проте жодних дій, передбачених . 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_2 не вчиняла, доказів протилежного суду надано не було і в протоколі не зазначено.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.О. Демидова