Справа № 734/4564/18 Головуючий у 1 інстанції Бараненко С. М.
Провадження № 33/4823/106/19
Категорія - ч. 2 ст. 85 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді - Демченка О.В.,

З участю:

представника потерпілого - ТОВ "Лисяча гора", адвоката Удовиченка О.С.,

захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - адвоката Гуц М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу представника потерпілого - ТОВ "Лисяча гора", адвоката Удовиченка О.С. на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Чемер Козелецького району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

провадження в адміністративній справі по притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000117 від 10.03.2018 року, ОСОБА_3 10.03.2018 року, о 23 годині, здійснював полювання в мисливських угіддях ТОВ «Лисяча Нора» в заборонений час, без права та дозволу на полювання, з під'їзду на снігоході із застосуванням штучних світлових джерел, з незареєстрованою мисливською рушницею ТОЗ-63, 2х16, № НОМЕР_1 (снігохід POLARIS НОМЕР_2, дата випуску 06.09.2006). В результаті незаконного полювання добуто самку козулі, що є порушенням ч. 1, 3, 4 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та ч. 2 ст. 85 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права, основних засад судочинства, упередженим складом суду, без всебічного повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі, без встановлення жодних обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема щодо винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим порушив права потерпілої особи на отримання відшкодування завданих їй збитків, а зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам закону щодо її обґрунтованості та мотивування. Зауважує, що чинним законодавством України взагалі не вимагається повторного складення протоколу про адміністративне правопорушення після закриття кримінального провадження, тим більше за наявності протоколу, що залишився не розглянутим судом по суті та по якому не винесено судового рішення. Вказує на упередженість суду щодо розгляду та відкладення справи, про що було подано заяву про відвід, яка не була передана іншому судді для її розгляду, а тому, на думку апелянта, суддею не було забезпечено безсторонність у даній справі. Також на думку захисника при винесенні постанови від 08.02.2019 року суд не керувався жодними актами законодавства, а використав фактично висновки певних науковців. Вказує на порушення судом вимог ст. 40, ч. 2 ст. 283 КУпАП в частині опису обставин, встановлених при розгляді справи. Наголошує на порушенні вимог ст. 278 КУпАП та на безпідставному залишенні без розгляду судом низки клопотань представником потерпілого ТОВ "Лисяча гора".

В засіданні апеляційного суду представник потерпілого - ТОВ "Лисяча гора" адвокат Удовиченко О.С. підтримав свою скаргу в повному обсязі і просив її задовольнити з наведених в ній обставин. Представник ОСОБА_3 адвокат Гуц М.В. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це тим, що рішення суду про закриття провадження в адміністративній справі є законним, оскільки на час її розгляду сплинули строки притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності.

Виходячи з тексту апеляційної скарги, головним питанням, які поставив апелянт перед апеляційним судом, був розгляд справи по суті місцевим судом, ухвалення по ній відповідного рішення, незалежно від того, закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності чи ні.

Дослідивши апеляційну скаргу, вислухавши в судовому засіданні представника ТОВ «Лисяча Нора» адвоката Удовиченка О.С., захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - адвоката Гуц М.В., перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає. Таке рішення ґрунтується наступним.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що 08 лютого 2019 року Козелецький районний суд Чернігівської області, розпочавши розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, не досліджуючи доказів і не визнаючи нікого винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, закрив провадження в справі у зв'язку з тим, що на час її надходження до суду та розгляду в суді сплинули строки притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП. Суд при цьому послався на ст. 247 КУпАП, як на норму прямої дії.

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 000117 від 10.03.2018 року, подія, про яку зазначено в протоколі відбулася 10.03.2018 року.

Після винесення постанови слідчим від 03.12.2018 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 248 КК України, слідчим не було зазначено, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин, трьохмісячний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП, в даному випадку слід рахувати слід саме з 10.03.2018 року, саме з дня складання протоколу про адміністративне правопорушення № 000117.

Стаття 247 КУпАП передбачає обставини, які виключають провадження в справі про адміністративні правопорушення. Однією з таких обставин є закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. При цьому в першому реченні названої норми закону прямо вказано, що за наявності обставин, які виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення «провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю…»

Місцевий суд, розглядаючи справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП, послався на узагальнений науково-консультативний висновок науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності». У цьому висновку, зокрема, зазначено, що при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Автор апеляційної скарги на підтвердження своєї позиції послався на лист ВССУ від 22.05.2017 р. , де роз?яснюються окремі моменти розгляду справ по адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією. Згідно цього листа, на думку апелянта, суд зобов?язаний був встановити винуватість ОСОБА_3 і закрити провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Апеляційний суд змушений констатувати, що будь-яких роз'яснень у формі постанов Пленуму або прецедентних судових рішень вищестоящих судів з розглядаємого питання немає. Судова практика в Україні по даному питанню є різноманітною, водночас ця практика не створює судового прецеденту, який був би джерелом права.

Апеляційний суд не може прийняти як прецедентне рішення, запропоноване апелянтом - Постанову Верховного Суду (колегії Касаційного адміністративного суду) від 16.07.2018 р. (справа 520/6459/17, провадження № К/9901/3582/17), оскільки у ньому не йде мова про строки притягнення до адміністративної відповідальності, що є головним питанням у справі, яка розглядається. Лист ВССУ від 22.05.2017 р., запропонований як підставу для задоволення апеляційної скарги, стосується тільки справ, пов'язаних з корупцією і не може бути взятий до уваги.

За таких обставин, апеляційний суд сприймає статтю 247 КУпАП як норму прямої дії і застосовує її у прямій відповідності до її тексту.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. На момент розгляду апеляційної скарги, коли сплинули строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, апеляційний суд також не має права вчинити запропоновані автором апеляційної скарги процесуальні дії - розпочати розгляд справи, дослідити її докази і постановити рішення по суті.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням апелянта про необхідність скасування оскаржуваної ним постанови у зв?язку з ухваленням її неналежним складом суду і неправильністю вирішення заявленого в справі відводу головуючому судді. Кодекс про адміністративні правопорушення взагалі не передбачає відводу судді. Роз?яснень Верховного Суду з цього приводу немає. Тому ухвалення постанови про відмову в задоволенні відводу (а.с.148) в такому виді, як її було ухвалено, не може свідчити про порушення процесуальних правил. Крім того, сама заява про відвід судді (а.с. 74) не містить вагомих доводів про упередженість цього судді, зацікавленість його в розгляді справи. Притягнення його до дисциплінарної відповідальності в липні 2018 року до цієї справи відношення не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілого - ТОВ "Лисяча нора", адвоката Удовиченка О.С. залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2019 року відносно ОСОБА_3 - без змін.

Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Демченко