КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника Лисенка Я.О. та представника Київської міської митниці ДФС - Грабчака П.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Лисенка Я.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та на неї накладено стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Також цією постановою прийнято рішення конфіскувати в дохід держави безпосередні предмети порушення митних правил, а саме 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) польських злотих, що вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0297/10000/19 від 20 квітня 2019 року.

Згідно постанови, 20 квітня 2019 року о 01 годині 50 хвилин на митному посту «Аеропорт «Київ» (Жуляни)» Київської міської митниці ДФС під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «Приліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), для проведення вибіркового митного контролю було зупинено громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка слідувала з Польщі (Варшава) літаком авіакомпанії «LOT» рейсом LO755.

Перетин громадянином зеленої лінії, яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій, відповідно до п. 2 розділу V Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 03 серпня 2018 року № 671, та після перетину якої настає відповідальність за порушення митних правил, про що зазначено на інформаційному стенді, розміщеному в зоні митного контролю.

При усному опитуванні було встановлено, що пасажирка переміщує готівкові кошти в розмірі, що перевищує 10 000 євро. Зазначена громадянка була запрошена до оглядової кімнати, де при перерахунку встановлено, що вона переміщує валютні цінності, а саме: 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) Євро та 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) польських злотих.

З виявленої суми пасажиру було пропущено через митний кордон 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) Євро, а решту грошових коштів, а саме 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) польських злотих у ОСОБА_1 вилучено, згідно протоколу про порушення митних правил № 0297/10000/19 від 20 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі захисник Лисенко Я.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 просить змінити оскаржувану постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року та повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) польських злотих, які були вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0297/10000/19 від 20 квітня 2019 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що конфіскація вилученої у ОСОБА_1 готівки, є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, оскільки покладає «індивідуальний надмірний тягар», так як вказані грошові кошти призначались на лікування її батьків.

Вислухавши пояснення захисника Лисенка Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, представника Київської міської митниці ДФС - Грабчака П.В., який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 489 МК України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, оскільки ці висновки ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності і не викликають будь-яких сумнівів у їх достовірності.

Так, згідно диспозиції ст. 471 МК України, відповідальність за даною нормою настає за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Частиною 3 ст. 197 МК України встановлено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

З 07 лютого 2019 року набрали чинності Закон України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Постанова Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, якою затверджено «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанова Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5, якою затверджено «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», відповідно до яких транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку визначеному Кабінетом міністрів України.

Отже, обравши «зелений коридор» для проходження митного контролю, ОСОБА_1 не мала права переміщувати через митний кордон України готівкові кошти у будь-якій валюті, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав останню винною у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України та наклав на неї адміністративне стягнення, передбачене санкцією цієї норми.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_1 готівки покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар» є безпідставними.

Частиною 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначено, що Конвенція жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Пунктом 33 рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії», визначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти призначались на лікування батьків останньої, апелянтом надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (в даному випадку ст. 471 МК України).

Таким чином, враховуючи, що за змістом санкції ст. 471 МК України переміщення особою через «зелений коридор» товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України, тягне за собою обов`язкове застосування додаткового стягнення у виді конфіскації, безпосередні предмети порушення митних правил, - готівка в сумі 17 700,00 польських злотих, - вилучена відповідно до протоколу про порушення митних правил, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про її конфіскацію.

Враховуючи наведене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 527 МК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Лисенка Я.О., подану в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова