Провадження № 33/4808/94/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду як незаконну скасувати, закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, оскільки його не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, справу було розглянуто у його відсутність, копію постанови він отримав лише 07.02.2019 року, а 11.02.2019 року йому надали можливість ознайомитись з матеріалами справи. В обґрунтування незаконності судового рішення апелянт послався на порушення судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, формальний підхід до вивчення обставин справи. На думку апелянта, розгляд справи у його відсутність є порушення вимог ст.ст. 268, 271 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що вплинуло на прийняття передчасного та незаконного рішення.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 23.12.2018 року о 23-28 год. в м.Івано-Франківську, по вул. Петрика, 35, керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В суді апеляційної інстанції:

- ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити частково, постанову судді - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З постанови суду вбачається, що «ОСОБА_2 на виклик суду не з'явився, однак належним чином повідомлявся про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього» (а.п. 7-9).

Проте, вказані висновку суду є безпідставними, оскільки не узгоджують з наявними в матеріалах провадження доказами.

Даних про те, що ОСОБА_2 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи 16.01.2019 року, матеріали справи не містять.

В матеріалах справи міститься лише розписка про виклик ОСОБА_2 до місцевого суду на 16.01.2019 року о 09-13 год., проте відмітки щодо одержання ним вказаної повістки про виклик, або іншого доказу на підтвердження факту отримання останнім сповіщення, немає (а.с. 6).

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта про те, що справу було розглянуто судом без його участі, повідомлення про час та місце розгляду справи він не отримував, є слушним, тому зазначену апелянтам причину пропуску строку вважаю поважною.

Оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, то постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, постанову суду - скасувати та прийняти нову постанову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобов'язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Вважаю встановленим, що ОСОБА_2 23.12.2018 року о 23-28 год. в м.Івано-Франківську по вул. Петрика, буд. 35, керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 просив провадження закрити внаслідок спливу строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відповідно до встановленого законом порядку, підтверджується також наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №294347 від 23.12.2018 року (далі - Протокол) (а.п. 1); 2) поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили як факт наявності ознак алкогольного сп'яніння у водія ОСОБА_2: нечітка вимова, почервоніння шкіри обличчя, нестійка хода, так й факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу алкотесту Drager та в медичному закладі (а.п. 2); 3) рапортом працівника поліції, згідно якого водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова, почервоніння шкіри та обличчя, від проходження огляду у передбаченому законом порядку відмовився у присутності двох свідків (а.п. 3); 4) відеозаписом з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З наданих суду матеріалів вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення містить записи щодо всіх необхідних реквізитів, зокрема й в частині відомостей щодо свідків. Протокол також містить підпис як свідків, що засвідчили свої анкетні дані, так й особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, та працівника поліції, що склав протокол (а.п. 1).

В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення, міститься запис наступного змісту: «Я не згоден» (а.п. 1), проте, з відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були оглянуті судом апеляційної інстанції в ході апеляційного перегляду (а.п. 5), вбачається, як працівники поліції рухаються за автомобілем під керування водія ОСОБА_2, зупиняють транспортний засіб, роз'яснюють водієві причину зупинки - повідомлення на лінію «102» про керування транспортним засобом водія в стані алкогольного сп'яніння, та у присутності двох свідків пропонують водієві пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі, на що водій ОСОБА_2 відмовляється. З відеозапису також вбачається як працівники поліції роз'яснюють водію ОСОБА_2 права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, складають протокол про адміністративне правопорушення, та відсторонюють водія від керування транспортним засобом (а.п. 4).

Враховуючи наведене вище, вважаю, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння щодо ОСОБА_2 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція), тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи матеріали справи, з урахуванням як відомостей, що зафіксовані на відеозаписі, так й пояснень ОСОБА_2, наданих ним безпосередньо в суді апеляційної інстанції, доходжу висновку, що поза будь-яким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_2 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у передбаченому законом порядку.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому в діях ОСОБА_2 є склад даного правопорушення.

Проте, на час прийняття рішення апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2019 року, щодо ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло