ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 33/821/47/19Суддя у першій інстанції - Гудзенко В.Л.
Справа: №705/1883/19 Категорія: ч. 2 ст. 172-6 КУпАП Суддя в апеляційній інстанції Ятченко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Ятченко М.О., за участю прокурора Гречаного Р.І., особи яка притягалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого слідчим слідчого відділення Уманського РВП Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Згідно з матеріалами адміністративної справи ОСОБА_1 перебуваючи на посаді інспектора роти № 2 батальйону УШІ в Черкаській області ДПП, будучи відповідно до підпункту «з » пункту 1 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року ( далі по тексту - Закону ), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно договору набув право власності на автомобіль марки «MITSUBISHI», модель « LANCER», 2008 року випуску, вартістю на момент набуття 185630 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 1 січня 2017 року, в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону, несвоєчасно, без поважних причин, не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані. Подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані 05.10.2017 p., хоча граничний термін подачі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані є 25.04.2017 p., а саме у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, та закрито провадження по справі в зв`язку зі спливом строку, передбаченого ч.3 ст.38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.05.2019 р. та виключити з резолютивної частини постанови посилання на визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, а в решті постанову суду залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що висновок суду про доведеність факту його вини у вчиненому адміністративному правопорушенню є передчасним, не відповідає дійсним обставинам справи, не обгрунтований жодними доказами та зроблений судом всупереч процесуальному порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

При цьому послався на правовий аналіз процесуальних норм закріплених ст.ст.245,247 КУпАП з яких слідує висновок про відсутність у суду повноважень на встановлення факту вини особи у інкримінованому адміністративному правопорушенні у випадку закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, встановлених ст.38 КУпАП.

Зокрема зазначив, що норма п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення. Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст.280 КУпАП) у тому числі й вини особи у його вчиненні. Отже, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції було проігноровано положення ст. 11 ЗУ «Про запобігання корупції» та зроблено, на його думку хибний висновок про доказовість його вини в інкримінованому правопорушенні. Зазначає, що єдиним доказом його вини є перевірка вимог фінансового контролю (повідомлення про суттєві зміни майнового стану) проведена виключно співробітниками Черкаського управління внутрішньої безпеки Національної поліції України, які з власної ініціативи, самостійно провели ряд заходів направлених на виявлення порушень вимог фінансового контролю з його боку. Однак, вважає, що суд першої інстанції помилково дав оцінку зібраним матеріалам вказаними співробітниками, оскільки Черкаське управління внутрішньої безпеки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції. Наголошує, що посадовці Національної поліції України, відповідно до п.4 розділу II «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення від НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Вказує, що фабула інкримінованого йому правопорушення, що відображена у протоколі про адміністративне правопорушення містить конструкцію: «...несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані...», але жодних доказів від уповноваженого державного органу контролю НАЗК (лист, висновок, повідомлення, доручення на перевірку тощо) до матеріалів справи не додано. Висновок суб`єкта складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо несвоєчасного повідомлення ним НАЗК ґрунтується виключно на припущеннях та його суб`єктивній оцінки ситуації.

Апелянт вважає, що подані суб`єктом складання протоколу про адміністративні правопорушення фотокопії сторінки публічної частини інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (а.с.53-54) містять інформацію виключно щодо дати оприлюднення НАЗК в публічній частині реєстру відповідної інформації, але жодним чином не свідчить про порушення подання ним повідомлення до НАЗК.

Матеріали справи не містять доказів несвоєчасного подання ним повідомлення про суттєві зміни майнового стану, а містять лише дані про оприлюднення НАЗК відповідної інформації вже після закінчення встановленого ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» десятиденного строку.

Відповідно до приписів ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП. Всупереч вимогам приписів ч.2 ст.251 КУпАП, суб`єкт складання протоколу про адміністративне правопорушення не звернувся до НАЗК з запитом про час та дату подання ним встановленої форми повідомлення, а зробивши передчасний висновок про порушення ним вимог ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» самостійно провів перевірку обґрунтувавши факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП неналежними доказами.

Також, апелянт наголошує, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного, апелянт вважає, що з протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів не вбачається наявність умисної форми вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні в частині несвоєчасного, поза межами граничного строку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, наявність такого умислу також не доведена прокурором під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що постанова є законною та обґрунтованою.

Вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

З матеріалів справи та змісту постанови вбачається, що цих вимог закону при розгляді даної справи і постановленні рішення районний суд не дотримався. В порушення вимог ст. 245, 252 КУпАП не вжив всіх заходів, передбачених законом, для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, допустив порушення процесуальних норм закону та неповноту розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, відсутність суб`єктивної сторони адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, а саме: ставленням до наслідків яке характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто в діях ОСОБА_1 не було умисних дій на несвоєчасне неподання без поважних причин Національному агентству з питань запобігання корупції про суттєві зміни у своєму майновому стані.

Діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Суб`єктивна сторона адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а в протоколі про адміністративне корупційне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про умисний характер дій останнього взагалі не зазначено і в судовому засіданні апеляційної інстанції умислу ОСОБА_1 на неподання без поважних причин декларації не встановлено.

В матеріалах провадження відсутні також і дані про мету ОСОБА_1 - уникнути від фінансового контролю.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Детальний аналіз вищенаведених обставин в суді апеляційної інстанції вказує, що суддя першої інстанції прийшов до передчасного висновку про достатність доказів, що вказують на наявність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, оскільки у ОСОБА_1 був відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідування ним будь-якого корупційного інтересу, так як ним було подано повідомлення про суттєві зміни в майновому стані 05.10.2017 року, де зазначив про набуття у власність автомобіля, несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із скасуванням постанови судді першої інстанції, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного корупційного правопорушення.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про запобігання корупції», ст.172-6, ст.ст. 280, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 травня 2019 року, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КупАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.О.Ятченко