Справа № 636 / 3199 / 19
3 / 636 / 813 / 2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Ковригіна О.С.,

за участю секретаря судового засідання Фатєєвої С.М.,

прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Рент-Яциченко М.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Печеніги, Печенізького району Харківської області, ІПН НОМЕР_1 , провідного інженера Державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив :

До суду від Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшов адміністративний протокол, який складений від 25.07.2019 року за № 513 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу, ОСОБА_1 на підставі наказу державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» від 11.09.2012 року № 99-К «Про прийняття на роботу» був призначений на посаду начальника відділу лісового господарства цього підприємства.

04.01.2019 року наказом Державного підприємства від 04.01.2019 року № 02-К «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу лісового господарства за ч.1 ст.36 КЗпП України.

У відповідності до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3, та ст. ст. 1, 45 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом декларування.

На виконання вимог абз.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади начальника відділу лісового господарства державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» оприлюднив на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію перед звільненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в період 01.04.2019 року 04.01.2019 року, 16.01.2019 року, тобто несвоєчасно.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади начальника відділу лісового господарства державного підприємства «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», будучи за посадою працівником державної лісової охорони і будучи згідно з п.п. «е» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», а також за ст.ст.1, 45 цього Закону суб`єктом декларування, тобто відповідно примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушення, в порушення абз.1 ч.2 ст.45 Закону «Про запобігання корупції», подав декларацію перед звільненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з порушенням встановленого законодавством строку для подачу такого виду декларації, несвоєчасно, без поважних причин, а саме 16.01.2019 року, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні підтримала вказаний протокол як обґрунтований та просила визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти протоколу, зазначив про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання декларації з неповажних причин, а поважні причини повинні бути доведені органом, який склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Вказав, що зазначена позиція висвітлена в роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 (справа № 1-27/2010).

Крім цього, пояснив, що у нього вдома за місцем проживання був відсутній інтернет зв`язок, що унеможливило вчасне подання ним декларації.

Просив закрити провадження у адміністративній справі відносно нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме відсутністю умислу на вчинення правопорушення, за яким кваліфіковано його дії.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Вимоги ст. 280 КУпАП передбачають з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно до абз.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема, правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно абз. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що його було звільнено з посади начальника відділу лісового господарства вказаного підприємства 04.01.2019 року. У цей же день, він перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , він виявив відсутність інтернет зв`язку. Інший інтернет зв`язок у с.Кицівка Печенізького району знайти важко, оскільки у цьому селі навіть мобільний зв`язок працює незадовільно.

Коли інтернет-зв`язок було відновлено, ОСОБА_1 заповнив відповідну декларацію та оприлюднив її на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

На підтвердження вказаних відомостей надав довідку від ФОП ОСОБА_2 від 14.08.2019 року та копію договору № 42/15 на послуги налаштування та обслуговування комп`ютерної мережі та комп`ютерної техніки від 01.10.2015 року.

Із довідки ФОП ОСОБА_2 від 14.08.2019 року встановлено, що абоненту компанії «Activenet» ОСОБА_1 , підключеному до мережі інтернет за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 04.01.2019 року по 15.01.2019 року за вказаною адресою послуга доступу до мережі інтернет не надавалась, у зв`язку з виходом із ладу клієнтського обладнання, а саме POE адаптера точки доступу. Монтажник за вказаною адресою був відправлений 16.01.2019 року.

Згідно копії договору № 42/15 на послуги налаштування та обслуговування комп`ютерної мережі та комп`ютерної техніки від 01.10.2015 року, вбачається наявність правовідносин між ОСОБА_1 з ФОП « ОСОБА_2 », в тому числі відносно налаштування та обслуговування комп`ютерної мережі, з вказанням: IP, «Маски», «Шлюзу», та «DNS».

Таким чином, виходячи з наведеного, вбачається, що умислу, направленого на несвоєчасне подання декларації та порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», у ОСОБА_1 не було, оскільки останній після того, як отримав доступ до мережі інтернет, що відбулось 16.01.2019 року, у цей же день оприлюднив свою декларацію.

Більш того, його пояснення узгоджуються з вищевказаними документами та підтверджують поважність причин невчасного подання декларації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У відповідності до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Зважаючи на те, що законом в диспозиції статті не визначені наслідки несвоєчасного подання декларації, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. На таку позицію вказала судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22.05.2017, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. З суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, може бути вчинено тільки умисно.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Отже, при складанні вказаного протоколу не враховано, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння, наприклад, через необережність, виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивна сторона - має активну форму прояву .

Тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне оприлюднення декларації в день звільнення.

Доводи ОСОБА_1 та надані ним вище вказані документи, свідчать про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання декларації та узгоджуються між собою як належні, допустимі докази.

Окрім цього, під час розгляду справи не було встановлено мотиву ОСОБА_1 на несвоєчасне подання декларації, оскільки адміністративним матеріалом відносно нього не доведено його мети направленої на вчинення умисних дій з метою несвоєчасного подання декларації про майновий стан в день звільнення.

Встановлені судом обставини вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на несвоєчасне подання декларації в день звільнення, а відповідно - суб`єктивної сторони правопорушення, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення. Вказаний висновок суду підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина як одна із складових елементів адміністративного правопорушення і надані працівниками поліції матеріали не свідчать про те, що останній умисно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, за таких підстав, факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 вказаної декларації саме як без поважних причин, не знаходить свого об`єктивного підтвердження.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (EUT. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Європейським судом з прав людини активно використовується стандарт доказування «поза розумним сумнівом».

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Також, має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄС від 11.07.2013 у справі «Вєрєнцов проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Всебічно дослідивши обставини справи, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 280 КУпАП, в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суддя прийшов до висновку про те, що вони не дають можливості дійти поза розумним сумнівом обґрунтованого висновку щодо порушення ОСОБА_1 вище вказаних вимог чинного законодавства за встановлених судом обставин.

Виходячи зі змісту ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, керуючись також вище вказаною правовою практикою Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33, 172-6, 247, 279, 280, 281, 283, 284 КпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний суд через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя -