ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої - судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює водієм КП «Снігурівський комунальник», проживає за адресою: АДРЕСА_1,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно постанови судді, 22 січня 2019 року близько 10 год. 35 хв., в м. Снігурівка Миколаївської області, по вул. Центральна, 123, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 33104-318, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити. Звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП та передати матеріали справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу КП «Снігурівський комунальник» для застосування заходів громадського впливу.

Зазначає, що не згодний з оскаржуваною постановою у зв'язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи.

Стверджує, що під час фіксації правопорушення він відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння та визнав свою вину. У подальшому також визнав вину і при розгляді справи в суді першої інстанції.

Вважає, що суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про передачу його на поруки трудовому колективу, зазначивши, що трудовий колектив не вказав конкретних зобов'язань щодо заходів громадського впливу.

Посилається на те, що надасть до апеляційного суду додаткові дані, що стосуються заходів громадського впливу, оскільки до початку розгляду справи в суді першої інстанції, трудовий колектив не встиг надати їх, у зв'язку з уточненням конкретних заходів.

Зазначає, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, а тому вважає, що його клопотання можливо задовольнити та звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

До апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явився, належним чином (повісткою та телефонограмою) повідомлений заздалегідь про розгляд справи, причини неявки не повідомив. Неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнав повністю та пояснив, що напередодні вживав наркотичні засоби, а наступного дня керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, на пропозицію яких про проходження огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, де зазначив, що вживав шляхом куріння коноплю.

Окрім пояснень ОСОБА_1, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена наявними у справі доказами, а саме: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 347008 від 22.01.2019 (а.с. 2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного у встановленому законом порядку медичному закладі (а.с. 3, 4).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дані висновки судді апелянтом не оспорються.

Що стосується доводів апелянта про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 21 КУпАП, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 21 КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

В той же час, за змістом закону це є правом суду, а не обов'язком.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суддя за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення застосував до нього передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, за відсутності інших, визначених законом, альтернативних стягнень.

Твердження апелянта з посиланням на те, що трудовий колектив КП «Снігурівський комунальник» у своєму клопотанні просить передати матеріали про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу, що, на думку апелянта, є достатньою підставою для застосування положень ч. 1 ст. 21 КУпАП, являються непереконливими, з огляду на те, що вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України є грубим та має підвищену суспільну небезпеку.

Так, фактичними обставинами справи доведено, що ОСОБА_1 вжив наркотичні засоби, після чого, в порушення вимог ПДР України щодо заборони керування транспортними засобами в стані наркотичного сп'яніння, керував транспортним засобом і, розуміючи незаконність своїх дій, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Навіть з урахуванням виключно позитивних даних щодо особи ОСОБА_1, апеляційний суд приходить до висновку про недоцільність застосування до нього лише заходу громадського впливу, бо в такому випадку не буде досягнуто мети, передбаченої ст. 23 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні не спростовують наявності обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апелянтом не наведені такі обставини, за яких можливо було б звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обмежитись лише застосуванням заходу громадського впливу.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова