Справа № 467/506/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка матеріали, які надійшли від Управління державного агентства рибного господарства у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, не працюючого, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 03 травня 2019 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи біля паромної переправи річки Новий Буг, що знаходиться неподалік смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, здійснював лов риби з берега за допомогою забороненого знаряддя сітки ліскової, чим порушив вимоги п.п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України за № 19 від 15.02.1999 року.

Таких висновків суд дійшов, дослідивши надані йому докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, з урахуванням вимог ст.ст. 245, 251, 280 того ж Кодексу щодо завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення та з`ясування наявності/відсутності обставин, які підлягають доказуванню у цій справі.

Тож, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП.

Зокрема, такий висновок суд зробив із даних, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 013325/503 від 03 травня 2019 року, який у цілому відповідає установленим законом вимогам, як то, містить у собі усі необхідні дані із числа регламентованих ч.1 ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка його склала та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а так само і свідком. У тому числі, містить письмові пояснення ОСОБА_1 , із яких слідує, що подія (час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення), відображена у самому протоколі про адміністративне правопорушення, дійсно мала місце. А сам протокол підписано особою без зауважень.

Із даних про оцінку опис знарядь лову від 03 травня 2019 року (містить підпис ОСОБА_1 ) слідує, що у нього виявлено та вилучено сітку ліскову (доріжку) довжиною 3 метри та висотою 1 метр.

Усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також спрямованості умислу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та наслідків, що настали.

При цьому, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає.

Вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, суд, зокрема, виходив із такого.

Адміністративна відповідальність за ч.4 ст. 85 КУпАП настає у разі грубого порушення правил рибальства (рибальства із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову).

Відповідно до пункту 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 року за № 19, забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.4 ст. 85 КУпАП, оскільки він грубо порушив правила рибальства, здійснюючи лов риби із застосуванням забороненого знаряддя - сітки ліскової.

За такого, суд визнав повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП за обставин, установлених судом.

Проте, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_1 порушення ним вимог п. 4.14 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України за № 19 від 15.02.1999 року.

Зокрема, за положеннями вказаної правової норми забороняється лов риби, добування водних тварин на таких водоймах у такі строки: р.Південний Буг - від впадання у Бузький лиман до с.Голоскове- з 5 квітня по 25 травня; в усіх інших водоймах Одеської, Миколаївської та Херсонської областей, не вказаних у цих Правилах - з 1 квітня по 30 червня.

Проте, особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення не надано доказів того, що ОСОБА_1 здійснював лов риби в межах впадання річки Південний Буг у Бузький лиман і села Голоскове. Зокрема, матеріали справи не містять у собі бодай схематичного зображення самої річки із зазначенням території, на які заборонено лов у період часу з 05 квітня по 25 травня.

Також суд відхиляє твердження про заборону лову риби у інших водоймах, як таке, що може бути поставлене у провину ОСОБА_1 саме у цьому випадку.

Так, суд достовірно установив, що ОСОБА_1 здійснював лов риби на березі річки Південний Буг, у той час, як водоймою є природне або штучне заглиблення в земній поверхні, де збирається та затримується вода; безстічний або зі сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт (озеро, водосховище, ставок).

У свою чергу, річка це природний водний потік, який витікає з джерел чи з озера, болота (рідше), має сформоване ним річище і тече під дією сили тяжіння.

За такого, доводи особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення у частині порушення з боку ОСОБА_1 п. 4.14 Правил любительського та спортивного рибальства, за умови ненадання належних і допустимих доказів факту лову риби саме у забороненому місці, хоча й у період дії заборони, суд сприймає як сумнівні.

Зокрема, суд виходив із того, що сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Водночас, згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Позаяк, саме по собі посилання на заборону лову водних ресурсів у певний період у певному місці не є доказом, а є лише твердженням, у той час, як на його підтвердження не було надано жодного із доказів із числа допустимих ст. 251 КУпАП.

А як наслідок, суд виключає із обвинувачення твердження про порушення ОСОБА_1 п. 4.14 Правил любительського і спортивного рибальства і приходить до висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП у зв`язку із порушенням ним п. 3.15 цих Правил.

Разом із тим, статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

За змістом цієї норми закону, малозначне правопорушення - це діяння, яке не становить великої громадської небезпеки, не заподіяли або не здатні були заподіяти скільки-небудь значної шкоди громадським або державним інтересам, так само як правам і свободам громадян чи іншим охоронюваним законом цінностям.

Можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення передбачає, що посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його

вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, у якій вчинене правопорушення, особистість порушника, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність тощо.

Тому у світлі установлених фактичних обставин справи, зокрема, того, що ОСОБА_1 не зловив жодної одиниці риби за допомогою забороненого знаряддя лову, принаймні, у цій частині доказів суду надано не було, ураховуючи формальну наявність у його діянні ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, як то, його обєктивної і субєктивної сторони, що характеризують цей склад правопорушення, відсутність матеріальної шкоди, спричиненої правопорушенням, зогляду на характер вчиненого правопорушення, тобто, виходячи із ступеню суспільної небезпеки, цінності об`єкта протиправного посягання, змісту такого посягання, обстановки, часу і способу, а також ступеню вини, суд приходить до висновку, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення у цій ситуації не тягне за собою великої суспільної небезпеки і не спричинило збитків державним або суспільним інтересам, і як наслідок, є малозначним.

Тому на підставі положень ст. 22 КУпАП, за таких обставин, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за учинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 цього ж Кодексу, і обмежитись усним зауваженням на його адресу.

За приписами ч.2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи.

Судовий збір також не підлягає стягненню з ОСОБА_2 , позаяк, у цьому випадку він не піддається адміністративного стягненню, оскільки усне зауваження не відноситься до переліку видів адміністративних стягнень, що визначений ст. 24 КУпАП, у тойчас як згідно ст. 40-1 тогож Кодексу судовий збір належить стягувати лише з осіб, на яких накладене стягнення.

Тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 248, 249, 251,252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.85 КУпАП і звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

На підставі ч.2 ст. 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення справу - закрити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя І.В. Явіца