Справа № 363/3306/18 Головуючий в суді І інстанції - Котлярова І.Ю.
Провадження № 33/824/719/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

представника потерпілого Трюхіної А.А. ,

захисника Лукашенка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вишгородськогорайонного судуКиївської областівід 06 грудня 2018 року, якою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;-

визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП,у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 14.08.2018 близько 16 год. 00 хв., громадянин ОСОБА_2 в порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, в с. Хотянівка, на перехресті вул. Валових та вул. Піщаної, керуючи автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справіна підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 не винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Справу направити в поліцію для доопрацювання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду від 06 грудня 2018 є необгрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає матеріалам провадження, винесено з порушенням норм процесуального права неправильним застосуванням норм матеріального права враховуючи наступне.

Судове рішення не відповідає дійсним обставинам розгляду даної справи, адже суддя зазначила, що начеб-то ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Це не відповідає дійсності, оскільки суддя отримавши справу призначала кілька разів слухання.

ОСОБА_2 не був повідомлений про судовий розгляд 06.12.2018 взагалі. Судова повістка про засідання суду 06.12.2018 надійшла лише 13.12.2018. Фактично суддя без повідомлення останнього про чергову дату слухання ухвалила рішення, ще й зазначила, що ОСОБА_2 у засіданні відмовився являтись.

Суддя не звернула увагу, що ОСОБА_2 звинувачений в порушенні безпечної швидкості та недодержанні дистанції, при тому, що ДТП відбулось в момент виконання маневру повороту праворуч одним водієм та маневру об`їзду перешкоди другим водієм і відповідно до п. 12.1 і 13.1 ПДР не регулюють дану ситуацію взагалі.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що заявлене клопотання про виклик другого водія ОСОБА_3 та витребовування у нього відеозапису події так і не вирішила. ОСОБА_3 жодного разу не був присутній у судових засіданнях, але відповідно матеріалів справи видно, що він регулярно знайомився з матеріалами справи після кожного засідання, що вказує на зловживання правами та обов`язками сторони, яка приймає участь у процесі. І саме цей водій надає неправдиві свідчення про свої маневри, які стали єдиним підгрунттям складеного протоколу відносно ОСОБА_2 . При тому, що жодних об`єктивних доказів вини ОСОБА_2 крім пояснень ОСОБА_3 в справі не встановлено, судом цього водія так і не допитано.

Також, як у постанові так і в судовому засіданні не було вирішено питання по заявленому письмовому клопотанню про повернення справи для доопрацювання в поліцію. Суддя навіть не описала дане клопотання в рішенні.

Як зазначає апелянт, судове рішення ґрунтується лише на неправдивих пояснення водія ОСОБА_3 , який виконав маневр повороту з крайнього лівого положення не впевнившись у безпеці такого маневру, чим порушив п. 10.1 ПДР України, але у своїх поясненнях він приховує даний факт, розуміючи відповідальність і надає неправдиві свідчення про рух за межами правого краю дороги перед поворотом праворуч.

Інспектор поліції надавав значно більше пояснень, але суддя не описала їх у постанові, а саме вони вказують на дійсні докази відсутності вини. Крім того пояснення інспектора викладені в постанові не мають посилань на Правила дорожнього руху.

Інспектор вказує, що ОСОБА_2 мав дочекатись поки ОСОБА_3 закінчить маневр. Але маневр ОСОБА_3 мав бути передбачуваний, щоб мати змогу на нього відреагувати. Саме в тому і причина ДТП, що маневр ОСОБА_3 повороту з крайнього лівого положення праворуч був неочікуваний та швидкоплинний, що не давав можливості ОСОБА_2 уникнути зіткнення.

Суддя констатувала в постанові, що ОСОБА_3 надав відеозапис з місця події, але у поясненнях інспектору поліції ОСОБА_3 . писав, що у нього є запис не з місця події, а запис самої пригоди з відео реєстратора. Запис з місця події лише підтверджує наявність слідів юзу, які інспектор не зафіксував у схемі.

Заслухавши доповідь-судді,

пояснення захисників ОСОБА_2 - адвоката Лукашенка С.П. та адвоката Лукашенка М.П., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі,

пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката Трюхіної А.А., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін,

пояснення експертів Півня В.В. , Зінченка Г.С. , Томчука О.С. ,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.277-2, 278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу. Єдиним та офіційним засобом виклику цієї особи до суду, відповідно до зазначених норм закону, є тільки вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про розгляд справи у Вишгородському районному суді та представлення його інтересів в суді першої інстанції захисником Лукашенком С.П.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження ,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд правильно провів розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Стаття 268 (ч.2) КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

А тому слід визнати, що порушення прав ОСОБА_2 , передбачених ч.1 ст.268 КУпАП та п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини з боку місцевого суду не було.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 12.1 ПДР України передбачає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1 ПДР України).

За порушення вимог зазначених вимог ПДР України передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 278 КУпАП за змістом якого орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція), Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 своїм правом скористався, надав пояснення, заперечень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу, невідповідності щодо внесених відомостей до схеми місця ДТП не заявляв (а/с 5).

Первинні пояснення самого ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були ретельно перевірені в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, з яких вбачається вільне визначення останнім своєї позиції до вчиненого.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

Згідно ст.ст.9,245,252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №119123 від 14.08.2018 року (а/с 2), схемою місця ДТП, якою зафіксовано обстановку місця події та пошкодження транспортного засобу від 14.08.2018 року (а/с 3), письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фотографіями з місця пригоди.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить всі необхідні данні, які характеризують об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (настання реальних наслідків у вигляді пошкодження певних об`єктів), що прямо закладено в диспозиції даної статті, усі вони перевірені та встановлені під час судового розгляду.

Фактично апелянтом оскаржується не оцінка його дій і наступні висновки щодо наявності вини, а те, що суддею не було дано оцінку діям іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_3 , який, на переконання апелянта, порушив правила ПДР (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху). Разом з тим, оцінка дій водія ОСОБА_3 не є предметом розгляду вказаної справи. Будь-яка інформація на предмет того, що стосовно ОСОБА_3 складався протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил ПДР - відсутня. Навіть при умові (що не є фактом), що водієм ОСОБА_3 були порушені ПДР, це не виключає факт порушення ОСОБА_2 п.п. 12.1., 13.1. ПДР України, які призвели до зіткнення з іншим автомобілем.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови по доводам, наведеним у скарзі ОСОБА_2 .

Таким чином, суд, який розглядав справу, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доказів при апеляційному перегляді постанови суду, які б свідчили про відсутність події та складу адміністративного правопорушення не встановлено.

Як вбачається з письмових пояснень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення апелянта та доводів самої скарги, він фактично визнав, що саме під його керуванням автомобіль «Toyota Camry» здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», доводи ОСОБА_2 про наявність вини іншого водія ДТП в даному випадку не мають значення, так як встановлено вину у вчиненні порушення саме з боку ОСОБА_2 , що не звільняє від відповідальності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 Вишгородським районним судом Київської області повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251,252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Вид та розмір стягнення накладено судом у відповідності з вимогами ст.ст.23,33 КУпАП.

Судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування чи зміни не встановлено, а тому апеляційні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного судуКиївської областівід 06 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко