Справа № 752/264/17 Головуючий в суді І інстанції - Мирошниченко О.В.
Провадження № 33/824/395/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар Ганжа В.В.,

за участю:

представника Бандури В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бандури Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року, якою:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 19 грудня 2016 року о 00 год. 45 хв., ОСОБА_4 на пр-т 40 - річчя Жовтня, 114 в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, повторно протягом року, чи порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП України.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_4. на користь держави 320 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат БандураВ.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану постанову із закриттям провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначає, що Голосіївський районний суд міста Києва не дослідив у повній мірі докази у справі, зокрема, суд не дослідив факт наявності події адміністративного правопорушення, не витребував записи з нагрудних приладів працівників поліції, не перевірив правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення на відповідність вимогам законодавства, не встановив особи, свідків та не перевірив їх покази, не встановив чи прилад «Драгер» б/н, який зазначається лише у поясненнях свідків був сертифікованим.

Апелянт зазначає, що Голосіївський районний суд міста Києва у оскаржуваній постанові не зазначив, які саме докази свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції виніс оскаржувану постанову не дослідивши докази у справі.

Також представник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння не відмовлявся. Так, у протоколі апелянт не зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я. Суддя не звернув уваги на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського. Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «Керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків».

У зв'язку з цим звинувачення є незрозумілим, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп'яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп'яніння чи відмова від проходження огляду (невідомо якого). Відповідальність особи за ст. 130 КУпАП за керування автомобілем з ознаками сп'яніння законодавством не встановлено.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката Бандури В.І., який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі,

перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_4 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об'єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 19.12.2016 року о 00 год. 50 хв., на по пр-ті 40-річчя Жовтня, 114, в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, повторно протягом року, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 123587 від 19.12.2016 р., складеного уповноваженою на те посадовою особою (а.с.1), , а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.4), які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме про відмову ОСОБА_4 в проходженні огляду на стан алкогольного сп'яніння в передбаченому законом порядку. Жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали;

- витягом з бази «Армор» (а.с.7), відповідно до якого ОСОБА_4 постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суду апеляційної інстанції були надані пояснення свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що 19.12.2016 о 1 годині 56 хвилин вона була свідком відмови від проходження огляду на стан сп'яніння громадянина ОСОБА_4, який поводив себе агресивно, погрожував патрульним, водієві таксі, від нього відчувався запах спиртного.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник зазначає, що ОСОБА_4 не керував транспортним засобом, а вчив свою дружину паркувати автомобіль, як до нього підійшли працівники поліції та почали нав`язувати керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак, апеляційний суд критично відноситься до даних тверджень апелянта та оцінює їх як спосіб захисту від адміністративної відповідальності. Крім того, дані твердження спростовуються наявними в матеріалах адміністративного провадження рапортами інспекторів поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.5)

Твердження апелянта про те, суддя виніс постанову без дослідження доказів - є безпідставними, так як вбачається зі змісту постанову, суддя прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адмінправопорушення, дослідивши матеріали справи.

Окрім того, твердження апелянта про порушення оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення є такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що розгляд справи проводили у відсутність ОСОБА_4, позбавивши останнього можливості надати свої пояснення у суді, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції вживав заходів для належного повідомлення ОСОБА_4 про час та місце розгляду провадження за адресою, яка була ОСОБА_4 зазначена при складання протоколу, однак, ОСОБА_4 судові повістки на пошті не отримував, вони повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.9-12). Дане право було поновлено судом апеляційної інстанції і розгляд адміністративного провадження щодо ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції відбувся за участю його представника адвоката Бандури В.І.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено і судом апеляційної інстанції в ході розгляду не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_4 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 2 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_4 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 07 березня 2017 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бандури Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко