ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: 661/3603/18 Головуючий в І інстанції: Ведяшкіна Ю.В.
Провадження: 33/819/23/19 Доповідач: Кутурланова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 13 серпня 2018 року о 02 год 21 хв. ОСОБА_3 в м. Геніческ по вул. Азовська, 71 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан спяніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху» (далі Правила) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з'ясування судом обставин справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КпАП України, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КпАП України, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З матеріалів провадження вбачається, що приймаючи рішення про винність ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 Правил, суддя, дослідивши матеріали справи, як на докази винуватості ОСОБА_3 в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення, показання поліцейської Управління патрульної поліції ОСОБА_4, яка зазначила, що особу правопорушника було встановлено за водійським посвідченням, провина була ним визнана, а також власноруч написані пояснення та зобов»язання не сідати за кермо транспортного засобу, розписка долучена до матеріалів справи.

При цьому ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 в апеляційній скарзі заперечує його вину та зазначає, що інкримінованого йому правопорушення не вчиняв, 13 серпня 2018 року він не керував транспортним засобом, а спав у літньому будиночку, залишивши на столі ключі від авто, а документи були у машині, разом з посвідченням водія, хто саме в ночі міг скористатися цими обставинами і сісти за кермо транспортного засобу йому не відомо. Після того як ранком побачив у себе в машині протокол та додані до нього розписки звернувся до пункту поліції для зясування обставин його складення. Працівники поліції на його вимогу надали для перегляду відеозапис, де чітко видно, що за кермом абсолютно інша особа, яка свідомо, маючи намір уникнути відповідальності, назвала його прізвище та надала його документи.

Крім того, після ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що в ній міститься протокол про адміністративне правопорушення із підписами, які також йому не належать, як і долучена до протоколу розписка, написана від імені ОСОБА_3, згідно якої останній зобовязувався не сідати за кермо автомобілю та визнав провину у скоєному правопорушенні.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_3 в результаті чого було встановлено наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 звинувачується у тому, що 13 серпня 2018 року о 02 год 21 хв. в м. Геніческ по вул. Азовська, 71 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координація рухів. Від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан спяніння відмовився у присутності свідків.

При вирішенні справ про адміністративні правопорушення судам слід неухильно дотримуватися Конституції, вимог КпАП України та керуватися роз»ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами, внесеними згідно з постановою ВС від 19.12.2008 року.

Так, у п. 24 постанови йдеться про те, що слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні

правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких

притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Пунктом 27 зазначеної постанови визначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України N 114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 р.

При цьому керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_5 щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи.

З висновку старшого судового експерта №19-1 віл 25 лютого 2019 року вбачається, що текст розписки від 13 серпня 2018 року, складений від імені ОСОБА_3 щодо зобовязання не сідати за кермо транспортного засобу та пояснень щодо обставин скоєного правопорушення виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Встановити чи виконаний підпис у протоколі та в розписці ОСОБА_3 експертом не виявилось можливим.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що незважаючи на те, що відеофіксація при складенні протоколу проводилася, однак відеозапис на запит суду органами патрульної поліції, надано не було з посиланням на технічні характеристики боксів, які унеможливлюють надання копій збережених відеозаписів (а.с.22).

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.97.1997р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах т а правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «ОСОБА_7 проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що вимикають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в Українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Враховуючи вищенаведене доходжу висновку про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки не ґрунтується на належних доказах.

Отже, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду суттєві обставини, приймаючи до уваги висновки експертизи, покази свідка ОСОБА_7, який повністю підтвердив обставини, зазначені ОСОБА_3 щодо його непричетності до скоєного адміністративного правопорушення, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які складають 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду ОСОБА_1