Номер провадження: 33/813/416/19
Номер справи місцевого суду: 523/398/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 131567 від 18.12.2018 року водій ОСОБА_2 у порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, 18.12.2018 року, о 15 годині 00 хвилин, на вулиці Проспект Добровольського в м. Одесі, керував автомобілем марки DACIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Сузукі, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить у постанові Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 змінити захід стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік на штраф у розмірі, встановленому на розсуд суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він не заперечував того, що став винуватцем аварії, співпрацював зі співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області та повністю усвідомив, що аварія сталася з його вини бо він допустив неуважність при керуванні транспортним засобом. Механічні пошкодження автомобіля, які настали в наслідок аварії є незначними, тому шкода є малозначною. Щиро розкаявся у скоєному. ОСОБА_2 вказує, що він є інвалідом 2 групи, йому дуже важко та болісно пересуватися по місту бо в нього хворі ноги, а автомобіль є єдиним джерелом пересування. Автомобіль використовується ним у цілях додаткового до пенсії заробітку і позбавлення права керування ним ставить його у дуже скрутне становище, він не має можливості іншого способу заробітку для існування, а пенсії, яку він отримує від держави не достатньо для того, щоб жити та купувати ліки. Суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обрав найжорстокіше адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

До судового засідання апелянт не з'явився, повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Справа переглядається в частині накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону в частині призначення покарання судом першої інстанції не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

З оскаржуваної постанови судді районного суду вбачається, щоОСОБА_2 18.12.2018 року, о 15 годині 00 хвилин, на вулиці Проспект Добровольського в м. Одесі, керував автомобілем марки DACIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Сузукі, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Порушення ОСОБА_2 п. 10.1 Правил дорожнього руху підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 (а.с. 3,4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечував своєї вини у скоєному ДТП та фактичних обставин справи не оспорював.

Судом першої інстанції вказано, що враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, ступінь його вини, ставлення правопорушника до вчиненого.

Проте, зі змісту постанови районного суду не вбачається обґрунтування необхідності застосування тієї міри адміністративного стягнення, яка застосована судом і не наведено мотивів обрання судом саме такої міри та виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Статтею 24 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставини, які пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Щире розкаяння винного має бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення до ОСОБА_2 судом першої інстанції було враховано дані про особу винного.

Одночасно, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, повністю визнає свою вину, є інвалідом 2 групи, йому дуже важко та болісно пересуватися по місту, тому що в нього хворі ноги, а автомобіль є єдиним джерелом пересування, обставини, що обтяжують відповідальність відсутні.

Отже, накладаючи адміністративне стягнення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції не врахував всі обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення і застосував санкцію у вигляді позбавлення права керуваннятранспортним засобом, яка в даному випадку є занадто суворою і тому її застосування не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком, особою, яка його вчинила та застосованою за це мірою відповідальності.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_2 санкцію у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року в частині накладання адміністративного стягнення - змінити.

Накласти на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень 00 коп.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе