Номер провадження: 33/813/1561/19
Номер справи місцевого суду: 495/5552/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- ОСОБА_1 ;

- представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2019 року визнано ОСОБА_1 винним у здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст..172-20 ч.3 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 грн.на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2019 року, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи.

Так, апелянт стверджує, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння та зазначає, що за годину до складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, він проходив медичне обстеження на території військової частини у їх лікаря, який повідомив, що він повністю здоровий та готовий нести службу. Це означає, що він прибув на службу у тверезому стані, а придбати алкогольні напої на території військової частини або пронести їх через КПП неможливо.

Крім того, зазначає, що відповідно до відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів прилад «Алконт 01 су» у зазначеному реєстрі відсутній.

Також апелянт зазначає, що мав бажання пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте безкоштовно пройти такий огляд йому не дозволили.

Крім того, огляд лікарем було проведено з численними порушеннями.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, які з`явився до судового засідання, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наведених в цій постанові підстав.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..172-20 ч.3 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях є склад адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам в суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01 липня 2019 року ПдРУ № 030496, старший сержант ОСОБА_1 27 червня 2019 року о 09.00 годині перебував на території управління ВЧ НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, чим своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУ пАП.

Відповідно рапорту начальника відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, майора ОСОБА_3 27.06.2019 року технік-начальник секції спеціальних робіт групи з ремонту техніки відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення, старший сержант ОСОБА_4 , прибув до прикордонного загону з залишковими ознаками вживання спиртних напоїв, за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, встановлено вміст алкоголю 0,4 проміле (а.с.04).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.06.2019 року, складеного лікарем КУ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» ОСОБА_5 , ОСОБА_1 27.06.2019 року о 10 годині 45 хвилин перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд проводився приладом для вимірювання концентрації парів алкоголю Алконт 01 су, зав. № 1905-13, виробник ООО «Брестское техническое агентство», Республіка Білорусь, який відповідає вимогам експлуатаційної документації ТФАГ 413422.001-02 ФО, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/1482, яке чинне до 05.04.2020 року (а.с.44).

Останнє калібрування приладу Алконт 01 су, зав. № 1905-13 проводилося 04.04.2019 року, що підтверджується копією сертифікату калібрування алкотестера (а.с.43).

Згідно з інструкцією з експлуатації даного приладу та вищезазначеного сертифікату наступне технічне обслуговування алкостера (калібрування) Алконт 01 су, зав.№ 1905-13 повинно відбутися не пізніше 04.10.2019 року (а.с.43).

Таким чином, огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений лікарем (27.06.2019 р.) в межах міжповірочного інтервалу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги, що прилад Алконт 01 не відноситься до дозволених до застосування на території України медичних виробів та що його показники не можуть вважатися допустимим доказом, оскільки згідно ч. 3 чинного наказу МВС України від 01 березня 2010 року №33, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2010 року за №262/17557, до переліку спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння серед інших відноситься і спеціалізований прилад визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається - «Алконт 01».

Допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_1 з`явився на територію військової частини із запахом алкоголю та особисто їм говорив, що вживав вино. ОСОБА_1 був направлений до лікарні на обстеження, де було складено висновок, відповідно до якого ОСОБА_1 дійсно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим у відношенні нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Допитана в судовому засіданні першої інстанції свідок лікар ОСОБА_9 пояснила, що здійснювала обстеження ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, який від здачі біосфери відмовився та добровільно погодився продути алкотестер, будь-яких зауважень щодо процедури обстеження не мав. За результатами огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває стані алкогольного сп`яніння, після чого було складено висновок.
Допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що відвозив ОСОБА_1 до лікарні на обстеження та дійсно ОСОБА_1 у його присутності відмовився від здачі біоматеріалу на аналізи та погодився продути алкотестер, за результатом якого він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Ніяких зауважень від нього не надходило.
Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не перебування ним 27 червня 2019 року о 09.00 годині на території управління ВЧ НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння та що йому не пропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння не приймаються судом до уваги.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що лікарем було порушено процедуру проведення огляду з використанням спеціального технічного засобу Алконт 01 су, зав. № 1905-13, оскільки допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначили, що трубка для продування була відкрита при ОСОБА_1 .
Крім того, дії лікаря та складений ним висновок, ОСОБА_1 у встановленому порядку не оскаржувався.
В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що йому пропонували здати біоматеріали (кров, сеча) на платній основі за 400 грн., але він відмовився, оскільки вважав, що це йому не потрібно. Одночасно ОСОБА_1 в апеляційному суді стверджував, що 400 грн. для нього не є проблемною сумою, що для нього вище за все власна честь і гідність.
Пояснити чому у такому випадку він відмовився все ж таки здати біоматеріали для більш поглибленого і точного аналізу на стан сп`яніння ОСОБА_1 утруднився.
Відповідно до ч.1 ст. 172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.
Відповідно до ч.2 ст. 172-20 КУпАП участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від п`яти до семи діб.
Відповідно ч. 3 ст.172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятнадцяти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
Таким чином, диспозиція ч.3 ст.172-20 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за появу військовослужбовців на території військової частини в нетверезому стані в умовах особливого періоду.
Відповідно до абз. 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014).
Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року, справа №205/1993/17-ц.
Тобто, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та триває до оголошення рішення про демобілізацію.
На даний момент рішення про порядок і терміни проведення демобілізації Президентом України не приймалося, що свідчить про те, що Міністерство оборони України та Збройні Сили України в період з 18.03.2014 року функціонують в умовах особливого періоду.
Таким чином, особливий період в Україні діє і діяв на момент вчинення ОСОБА_1 27 червня 2019 року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється:
- громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
- іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України (частина друга статті 2 Закону).
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі Статут Збройних Сил України).
Відповідно до ст. 11 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_13 своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (ст. 17 цього ж Статуту).
Пунктом 2 ч.1, ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Враховуючи, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді начальника секції спеціальних робіт групи з ремонту техніки відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення, суд першої інстанції вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.172-20 КУпАП, як поява військовослужбовця на території військової частини в нетверезому стані, вчинене в умовах особливого періоду.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами та не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе