Справа № 203/4553/18
Провадження № 3/0203/196/2019
П О С Т А Н О В А

іменем України

28.03.2019 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Васіна Л.А., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є депутатом, працюючої в Дніпропетровській обласній раді, мешкаючої за адресою: Дніпропетровськ область, м.Кривий Ріг, вул.Лисяка, буд.2, к.25, за ч.ч.1 ст.ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи відповідно до ст. 1 Закону субєктом декларування та відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, суб'єктом, на якого поширюється дія Закону, обізнаною 02.12.2017 про продаж майна та отримання доходу на суму 89 228,90 (вісімдесят девять тисяч двісті двадцять вісім гривень 90 копійок) та 09.12.2017 про придбання майна на суму 409 150, 00 грн. (чотириста девять тисяч сто пятдесят гривень, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», поза межами десятиденного строку з моменту продажу майна, не повідомила, тобто не подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані субєкта декларування, заповнивши відповідно до вимог пункту 1 та 6 розділу II рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за № 958/29088, відповідну форму «повідомлення про суттєві зміни у майновому стані» на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 статті 172-6 КУпАП - неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стан.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнала та пояснила суду, що в її діях була відсутня умисна форма вини, так як відповідно до встановлених норм ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" 29.03.2018 року нею була подана декларація за 2017 рік, де саме ці зміни майнового стану були зазначені у повному обсязі. Тому, у своїх діях вона вбачає відсутність суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 176-2 КУпАП. Крім того, вона зазначила, що у Департаменту захисту економіки Національної поліції відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень саме Національного агентства належать: здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. А з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно нею, проводилась виключно працівниками Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, які збирали докази та складали протоколи про адміністративні правопорушення. Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК. діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції. Крім того, зазначила, що на момент розгляду справи закінчились строки притягнення до адміністративно відповідальності, у звязку з чим просила закрити адміністративний матеріал відносно неї.

Прокурор Рожко Д. обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримав, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч.ч.2 ст.ст.172-6 КУпАП.

Згідно ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь яке з вчинених правопорушень.

З таких підстав вважаю за необхідне обєднати матеріали відносно ОСОБА_1 в одне провадження.

Заслухавши думку прокурора, та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляд) цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017. вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за корупційні правопорушення, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч. 2 ст. 172-6 КУпАП). слід враховувати: об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч.1 ст.3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей; правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п.3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов'язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов'язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надала Верховна Рада України, обов'язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб'єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст.172-6 ч.2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Втім, в ході судового розгляду не доведено наявності умислу у ОСОБА_1, спрямованого на не повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, оскільки у неї були відсутні мотиви вчинити порушення закону, вона не бажала його порушити, поза її волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення її до адміністративної відповідальності за даною статтею.

З матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками Управління захисту економіки в Дніпропетровській області, які відбирали пояснення, робили запити, збирали матеріали, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управління захисту економіки в Дніпропетровській області та інше.

Суд не може залишити поза своєю увагою, що згідно п.1 та п.4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації, НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відповідно до п.4 розділу II Порядку вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК.

На думку суду, в даному конкретному випадку працівники Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснюючи перевірку щодо ОСОБА_1, як суб'єкта декларування та складаючи відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією без відповідного звернення (доручення) НАЗК, вийшли за межі своїх повноважень та діяли не в межах, не в порядку та не в спосіб визначений Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, слід дійти висновку, що перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати зібрані у справі докази не допустимими.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку.

Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу вимог п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За вказаних обставин, відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду адміністративного протоколу закінчився строк, передбачений статтею 38 КУпАп для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст.38, 247 , 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Об'єднати справи про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за №203/4553/18, провадження №3/0203/196/2019, за ч.2 ст.172-6 КУпАП та за №203/4554/18, провадження №3/0203/197/2019, за ч.2 ст.172-6 КУпАП в одне провадження, об'єднаним справам присвоїти справа №203/4553/18, провадження №3/0203/196/2019.

Обєднану справу про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.2 ст.ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, в звязку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга,на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Л.А. Васіна