Справа № 605/55/19
ПОСТАНОВА
"22" лютого 2019 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О.
розглянувши матеріали, які надійшли від Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності
громадянина України, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №022772 від 08 січня 2019 року, гр. ОСОБА_1 08 січня 2019 року близько 00 год. 22 хв. в с. Голгоча Підгаєцького району Тернопільської області керував автомобілем НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння (почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з рота). Продувати прилад Драгер та їхати в лікарню для проведення медичного освідчення на стан спяніння, відмовився.
В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Разом з тим ним через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутності із письмовими поясненнями, що стосуються обставин справи. У зазначених письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що він свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнає з наступних підстав: він ще 07 січня 2019 року близько 11 год. ранку випив одну пляшку пива, а працівники поліції його зупинили вже в ніч з 07 на 08 січня 2019 року біля 1 год.
На запитання працівників поліції про те чи вживав він алкогольні напої, він повідомив їм правду, що випив бутилу пива ще 07 січня 2019 року близько 11 год.
Тоді працівниками поліції йому було запропоновано їхати в медичний заклад для проходження освідчення на стан алкогольного спяніння, від чого він відмовився, оскільки вже був пізній час і він би немав чим добратись додому. На місці працівниками поліції йому не було забезпечено проходження огляду на стан спяніння, проте якщо б йому забезпечили проходження такого огляду на місці зупинки, то він би погодився на це, оскільки не перебував в стані алкогольного спяніння, відповідно немав чого боятись, а також йому б не довелось відмовлятись їхати в лікарню по причині неможливості повернутись за місце проживання. Тоді працівники поліції, у присутності двох свідків зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, запропонували йому написати під їх диктовку пояснення, а саме те, що міститься у протоколі. Таке пояснення він написав тому, що працівники поліції повідомили, що якщо він його напише, то поїде далі, при цьому автомобіль у нього на штрафмайданчик забирати не будуть. Працівники поліції не розяснювали йому встановленого порядку проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а також не пояснювали, що таке Драгер і де саме він знаходиться в медичному закладі чи безпосередньо у працівників поліції. Вважає, що він не винен, а тому просить закрити справу відносно нього. Він відмовився їхати в лікарню на освідчення не з тих причин, що перебував в стані алкогольного спяніння, а лише з тої причини, що поїхавши в медичний заклад посеред ночі автомобілем патрульної поліції, він би не мав як до ранку дістатись додому. Чому працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки йому не відомо, проте він це вважає порушенням діючого законодавства.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що їх з дружиною працівники поліції запросили бути свідками того, що гр. ОСОБА_1 відмовлявся їхати в лікарню м. Підгайці для проведення огляду на стан алкогольного спяніння. Також він чув, як працівник поліції говорив ОСОБА_1 написати пояснення під його диктовку і при цьому сказав, що якщо той напише те, що він продиктує, то поїде собі далі і вони не будуть у нього забирати автомобіль на штрафмайданчик. Працівники поліції не відсторонювали ОСОБА_1 від керування автомобілем.
Від його імені пояснення писав працівник поліції. Він не перечитуючи пояснення, підписав його. Він не чув, щоб працівники поліції пропонували ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки, при цьому він чув як ОСОБА_1 відмовився їхати в лікарню на освідчення, мотивуючи тим, що вже пізній час і він не буде мати чим повернутись назад із м. Підгайці додому. Таких ознак алкогольного спяніння як: почервоніння обличчя чи різких запах алкоголю з порожнини рота у ОСОБА_1 він не бачив і не чув. За допомогою яких саме приладів проводять огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, йому не відомо.
Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала свідок ОСОБА_3
Суд, заслухавши свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі слід закрити, з наступних підстав.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №022772 від 08 січня 2019 року, підставою пропонування ОСОБА_1 пройти огляд для встановлення ступеня алкогольного спяніння, були виявлені поліцейським, ознаки спяніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння обличчя.
Відповідно до ч.ч.2, 3, 5 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення
огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів,
що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням
вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та пояснень свідків даних ним в судовому засіданні, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, поліцейським, у присутності двох свідків не проводився і проведення такого огляду не пропонувалось.
Протокол про адміністративне правопорушення, а також письмові пояснення свідків не містять даних про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного спяніння саме на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу. Також у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено серійний номер вказаного приладу та чинність повірки.
Як зазначили свідки в судовому засіданні, працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки, а лише пропонували їхати для проходження такого огляду у Підгаєцьку ЦРКЛ.
Саме про це зазначено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності у письмовому поясненні, що міститься у матеріалах справи.
Із суті адміністративного правопорушення, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, не вбачається де саме у медичному закладі чи на місці зупинки працівник поліції пропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу Драгер.
До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного належного та допустимого доказу, в розумінні вимог ст.251 КУпАП, того, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного спяніння відповідно до встановленого порядку.
Письмові пояснення свідків суд оцінює, як неналежний та недопустимий доказ, оскільки в судовому засіданні останні повідомили суду, що вони підписували письмові пояснення на вимогу працівника поліції не читаючи їх, а також надали пояснення дещо протилежні тим, що містяться у них, зокрема, стосовно того, що працівники поліції на місці зупинки не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою спеціального технічного пристрою.
Положеннями п.п.2, 3, 6, 8 Розділу ІІ Інструкції
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.
Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Факт направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоровя, з метою виявлення стану алкогольного спяніння, теж не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема відсутнє направлення для проведення такого огляду, форма якого є додатком 1 до Інструкції.
В силу п.п.1-3 Розділу ІІІ Інструкції, перелік закладів охорони здоровя, яким надається право проведення огляду на стан спяніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоровя України, Міністерством охорони здоровя Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоровя і відповідають установленим МОЗ вимогам.
Огляд у закладах охорони здоровя щодо виявлення стану спяніння проводиться лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
З аналізу вищенаведених положень КУпАП та Інструкції, вбачається, що огляд на стан алкогольного спяніння проводиться поліцейськими, які мають спеціальні звання, на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у присутності двох свідків або ж лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, за відповідним направленням поліцейського.
Однак, дотримання саме такого порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.
Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом настає за умов відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, який пропонується пройти чи проводиться відповідно до встановленого порядку.
Таким чином, направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного спяніння, в порушення встановленого порядку та відмова останнього від проходження такого огляду, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем саме в стані алкогольного спяніння і від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому порядку, відмовився.
З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 33-35, 130 ч.1, 221, 245, 251, 266, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), Інструкцією
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_4