Справа № 359/5522/19 Головуючий в суді І інстанції - Вознюк С.М.
Провадження № 33/824/3059/2019 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю: захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокатів Тирана О.В. та Лакуші А.В., розглянувши апеляційні скарги захисників Тирана О.В. та Лакуші А.В. на постанову судді Бориспільського міськрайонного Київської області від 21 червня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у Грузії, АДРЕСА_1 , -

за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. з конфіскацією валюти;

вилучену валюту у розмірі 39 750 доларів США конфісковано в дохід держави;

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської митниці ДФС витрати на транспортування предметів правопорушення в розмірі 14 грн. 30 коп.

ОСОБА_1притягнуто до відповідальності за те, що вона, 03 червня 2019 року, о 16 годині 30 хвилин, під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «F» ДП МА «Бориспіль», яка відлітала літаком авіакомпанії «SkyUp» рейсом PQ433 до Грузії, м. Тбілісі, своїми діями обрала проходження митного контролю в каналі, позначеному символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягали письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадали під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчила про факти, що мають юридичне значення. Після перетину «зеленої лінії», яка позначає початок зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на запитання працівників митниці щодо наявності у неї готівки, остання повідомила про наявність у неї близько 50 000 доларів США. В службовому приміщенні митниці ОСОБА_1було видано готівку в розмірі 50 900 доларів США, що знаходились: 50 000 доларів США в бандажному поясі, одягненому на ній, 900 доларів США в гаманці, що знаходився в її сумочці. Із вказаної суми ОСОБА_1 було пропущено 11 150 доларів США. За протоколом про порушення митних правил вилучено 39 750 доларів США.

У апеляційній скарзі захисник Тиран О . В. порушив питання про зміну постанови судді. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що судом не було враховано ту обставину, що ОСОБА_1 вчинила вказане правопорушення з необережності, готівку в сумі, що перевищує еквівалент 10 000 євро вперше вивозила з України. Крім того, звернув увагу, що судом не було враховано відомостей про особу правопорушника та її майновий стан, зокрема те, що конфіскація вилученої валюти покладе на ОСОБА_1 та членів її сім`ї надмірний тягар. Також зазначив, що матеріали справи не містять даних, які б свідчили про незаконність походження коштів. Просив постанову в частині накладення стягнення у вигляді конфіскації вилученої валюти змінити. Повернути ОСОБА_1 вилучену валюту у сумі 39 750 доларів США, в іншій частині постанову залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник Лакуша А.В. указав на те, що суддею були порушенні норми матеріального права, а саме не були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовані всі обставини справи, з урахуванням особи, що притягується до адміністративної відповідальності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що вказане порушення митних правил відбулося ненавмисно, оскільки ОСОБА_1 вважала, що розмір грошових коштів, який перевозиться нею є дозволений. Крім того, апелянт звернув увагу, що вказані кошти не приховувались від митних органів. Зокрема зазначив, що вилучені кошти є дуже значною сумою для ОСОБА_1, оскільки вони були отримані нею в борг від товариша батька та були призначені для купівлі нерухомості в м. Кутаісі. Указав, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1, а втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї надмірний тягар. Просив змінити постанову в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді конфіскації вилученої валюти у ОСОБА_1, в розмірі 39 500 доларів США.

Вислухавши пояснення:

захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокатів Лакуші А.В. та Тирана О. В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

свідка ОСОБА_5 ;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Доводи апеляційних скарг в частині необґрунтованого накладення стягнення у виді конфіскації валюти ґрунтуються на положеннях Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила:

- перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

- друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

- третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:

- чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому, Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ст.471 МК України настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

За вчинення зазначеного правопорушення передбачене стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосереднім предметом порушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України - також конфіскацію цих товарів.

За змістом п. 57 ч.1 ст.4 МК України, валютні цінності є товаром.

Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Щодо визнання валютних цінностей у вигляді готівки товаром обмеженим до переміщення через митний кордон України, то суд при вирішенні даного питання звертає увагу на таке.

Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст.197 МК України. Відповідно до частини першої та другої цієї статті, обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої ст.197 МК України, обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Аналіз частини першої ст.197 МК України у поєднанні із положеннями Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про карантин рослин» та «Про ветеринарну медицину», дає підстави стверджувати те, що для визначення товару таким, який обмежений до переміщення через митний кордон України необхідна наявність двох ознак:

1. пропуск таких товарів через митний кордон України здійснюється на підставі відповідних дозволів уповноважених органів державної влади, які виконують відповідні контролюючі функції;

2. порядок видачі таких дозволів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалося вище, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

Між тим, будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання / видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Поряд із цим, відповідно до ч.3 цієї статті, порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Як убачається із постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 3, якою було затверджене Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, будь-яких обмежень щодо переміщення готівкової валюти через митний кордон України фізичними особами, тобто необхідності і обов`язковості отримання будь-яких дозволів для переміщення готівкової валюти через митний кордон України, дане положення не містить.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.197 МК України, до повноважень Національного банку України у сфері, яка охоплює переміщення валютних цінностей через митний кордон України відноситься:

- встановлення обмежень щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі України валютних цінностей;

- визначення порядку переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі особливостей декларування валютних цінностей (зокрема визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню).

Аналіз указаної правової норми у поєднанні із положеннями ч.1 ст.197 МК України, указує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок переміщення валютних цінностей через митний кордон України у тому числі особливості декларування валютних цінностей та визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.

Вивчення Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 3 дає підстави стверджувати те, що цим Положенням встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та гранична сума переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування. Встановлення зазначеної граничної суми переміщення валюти через митний кордон України за умови її усного декларування, на думку суду, не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення іноземної валюти через митний кордон України, оскільки при цьому не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією із ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.

Наведене у свої сукупності указує на те, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром обмеженим до переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому, у випадку вчинення особою порушення митних правил, передбаченого ст.471 МК України, якщо безпосереднім предметом порушення митних правил були валютні цінності у вигляді готівки, ці готівкові кошти не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що стягнення у виді конфіскації готівки за наведених обставин, з огляду на критерії Європейського суду з прав людини щодо оцінки відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірності втручання, які викладені вище, безумовно матиме своїм наслідком порушення права особи на мирне володіння своїм майном, за ознакою відсутності законності такого втручання.

Разом із цим, Апеляційний суд звертає увагу і на те, що відсутність чітко сформульованого, доступного і передбачуваного у своєму застосуванні регулятивного законодавства в частині переміщення валютних цінностей у вигляді готівки, а також накладення адміністративних стягнень у випадку порушень порядку такого переміщення, спричиняє плутанину при застосуванні митного законодавства національними органами влади, порушує загальний принцип «верховенства права».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що втручання в право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи рішення про необхідність застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації вилученої валюти суддя місцевого суду не врахував те, що грошові кошти, які ОСОБА_1 перевозила через митний кордон України є позикою та належить іншій особі і ОСОБА_1 несе перед цією особою майнову відповідальність. Ця обставина стверджується наданою суду розпискою від 03.06.2019, та поясненнями свідка ОСОБА_5 про те, що він позичив кошти в розмір 50 000 доларів донці свого товариша ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_1. Ця обставина дає підстави стверджувати те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та її родини, а тому втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї особистий і надмірний тягар. Наведене указує на необґрунтованість прийнятого суддею рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації валюти.

Судом враховується і те, що держава від дій ОСОБА_1 не зазнала жодних збитків, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь - яких податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, також матеріали справи не містять будь - яких даних, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність чи що кошти можуть бути використані для будь - якої незаконної діяльності.

Враховуючи викладене, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону в частині застосування стягнення у виді конфіскації валюти, а тому вона підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст.ст. 462, 471, 487 МК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників Лакуші А.В. та Тирана О. В. задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладення стягнення у виді конфіскації валюти в дохід держави.

Вилучену у ОСОБА_1 за протоколом про порушення митних правил № 0264/12500/19 від 03.06.2019 іноземну валюту в розмірі 39 750 доларів США, що за курсом НБУ становить 1067474 грн. 13 коп. повернути громадянці Грузії ОСОБА_1 .

В іншій частині постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Свінціцька О.П .