Справа № 419/1320/19
Провадження № 33/810/132/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участі:

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Циби Д.М.

розглянувши «27» вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьк Луганської області в залі суду апеляційну скаргу адвоката Циби Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, працюючого зварювальником «Регіоннафтогазбуд», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 червня 2019 року по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) ,-

В с т а н о в и в :

Постановою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 червня 2019 року гр-на ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.36 КУпАП визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 05.05.2019 року о 23 годині, по пл. Миру в м. Щастя, Новоайдарський район, Луганська область, у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом - ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїв ДТП з матеріальними збитками, а саме не вибрав безпечну швидкість, здійснив виїзд на перешкоду, чим порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі адвокат Циба Д.М. просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування зазначив, що при винесенні даної постанови судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав: відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень «Судова влада України», справа про адміністративне правопорушення до Новоайдарського районного суду, у відношенні ОСОБА_1 надійшла 10.05.2019 року. Вперше розгляд зазначеного провадження призначено на 31.05.2019 року, повістку про виклик до суду ОСОБА_1 отримав 30.05.2019 року ( раніше ОСОБА_1 не знав про те що справа буде розглядатись в Новоайдарському районному суді Луганської області, оскільки не отримав копію протоколу). Будучи обізнаним про те, що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, ще 06.05.2019 року уклав договір про надання правової допомоги.

30.05.2019 року ОСОБА_1 повідомив його, як захисника, про отриману повістку про виклик до суду на 31.05.2019 року. Цього ж дня, тобто 31.05.2019 року, у зв`язку з тим, що він, як захисник ОСОБА_1 , раніше не мав можливості ознайомитись з матеріалами справи, просив суд перенести слухання справи на іншу дату та час, надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, і викликати осіб, які були учасниками при складанні протоколу, щоб встановити всі обставини по справі. 31.05.2019 року, він направив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про перенесення справи та виклик свідків, з копією ордеру, договору про надання правової допомоги, Того ж дня 31.05.2019 року передзвонив до суду та пересвідчився про те, що його клопотання отримано, його повідомили що слухання справи буде перенесено на іншу дату, вважав що зможе надати правову допомогу, про що повідомив ОСОБА_1 04.07.2019 року, він звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області, з метою з`ясування на яку дату призначено слухання справи, однак йому повідомили що 21.06.2019 року винесено постанову, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, та йому направлена зазначена постанова поштою. Зазначає, що судом першої інстанції, було грубо порушено право на захист, не виконані вимоги закону щодо залучення захисника до провадження, не розглянуті питання про розгляд клопотань, які надійшли до суду, що призвело до порушення прав, а також до неправильного висновку щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Також захисник вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено вимоги ст.280 КУпАП не було встановлено всі обставини по справі, а саме: чи було вчинене адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Стверджує, що 05.05.2019 року, (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, про що суд першої інстанції не з`ясував та не виявив. Тобто, на думку захисника, суд першої інстанції безпідставно, без будь-яких доказів, не допитавши свідків, які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та здійснив виїзд на перешкоду. Крім того вказує, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист та порушив вимоги щодо клопотань сторін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Циба Д.М. та Марченко А.О. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

При цьому ОСОБА_1 заперечував факт керуванням ним при встановлених судом обставинах транспортним засобом та стверджував, що керувала а/м ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїла ДТП його цивільна дружина - ОСОБА_2 Не заперечував того, що вони разом з цивільною дружиною та гостями вдома вживали алкогольні напої, після чого він вирішив поїхати на машині до магазину за цигарками. Але ОСОБА_2 сама сіла за кермо автомобіля, оскільки випила менше нього та була у нормальному стані, а він сидів біля водія на передньому сидінні. По дорозі ОСОБА_2 не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на дерево. Сама ОСОБА_2 не має водійських прав, але трохи водить машину. Після ДТП до них приїхали військові з батальйону Луганськ-1 та відвезли його до лікарні для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Коли приїхали працівники поліції і дізналися, що він є громадянином РФ, то запропонували взяти провину у ДТП на себе, сказали, що йому за це нічого не буде, оскільки він громадянин іншої держави. Його цивільна дружина ОСОБА_2 була дуже налякана скоєним, тому він погодився взяти вину на себе. Не заперечує, що у протоколах про адміністративні правопорушення за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та у доданій до них схемі ДТП стоять його підписи, але стверджує, що зміст протоколів йому не доводили. Крім того стверджує, що письмові пояснення написані не з його слів, але вони ним підписані. З результатами його медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та наявності 1,52% алкоголю він згоден. Стверджує, що ОСОБА_2 на медичний огляд до лікарні не возили.

Допитана у якості свідка ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду пояснила, що ОСОБА_1 її цивільний чоловік. В той день вони вдова святкували та розпивали спиртні напої. Вони випили трохи і коли ОСОБА_1 вирішив поїхати в магазин за цигарками, то вона сама сіла за кермо автомобіля, а ОСОБА_1 сів поруч. Вона не має водійського посвідчення, але трохи вміє керувати автомобілем. По дорозі у неї задзвонив телефон, вона відволіклася, не справилася з керуванням автомобілем та скоїла наїзд на дерево. До них під`їхали військові, забрали ОСОБА_1 та відвезли до лікарні на медичне обстеження. Вона залишилася на місці ДТП та чекала працівників поліції. Саму її на медичне обстеження до лікарні не возили та медичний висновок щодо неї вона не бачила. Коли приїхали працівники поліції і дізналися, що її цивільний чоловік ОСОБА_1 є громадянином РФ, то запропонували тому взяти провину у ДТП на себе, бо йому за це нічого не буде, оскільки він є громадянином іншої держави. Сама вона на той час була дуже налякана скоєним, оскільки у неї троє дітей і вона побоялася відповідальності. Тому ОСОБА_1 погодився взяти вину за ДТП на себе. Стверджує, що письмові показання працівник поліції сам писав, а вона їх не давала та не читала, коли підписувала.

Вислухавши пояснення захисника та особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріалі справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП доводами апеляційної скарги не оспорюються і постанова у цій частині не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється. Отже факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що тягне за собою адміністративну відповідальність за ст.124 КУпАП, вважається доведеним.

Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1ст.130 КУпАП.

За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, а саме: на протокол БР №009883 про адміністративне правопорушення від 06.05.2019 року за ч.1 ст.130 КУпАП та протокол БР №009884 за ст.124 КУпАП, зі схемою до нього; письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 .

Зокрема, як вбачається з протоколу БР №009883 про адміністративне правопорушення від 06.05.2019 року (а.с.2), йогобуло складено відносно ОСОБА_1 ч.1 ст.130 КУпАП та підписано особисто ОСОБА_1 без будь-яких зауважень з приводу змісту складеного протоколу;

Як вбачається з письмових пояснень правопорушника ОСОБА_1 від 05.05.2019 (а.с.5), 05.05.2019 року о 23:00 він знаходився вдома зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 та розпивав алкогольні напої. Після чого вони разом на автомобілі «Таврія 1102» поїхали до магазину за цигарками, але під час руху по вул.Миру м. Щастя він не впорався з керуванням та автомобіль правою стороною допустив наїзд на дерево.

Ці обставини підтверджені письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 від 05.05.2019 (а.с.6), з яких вбачається, що 05.05.2019 року о 23:00 вона разом з ОСОБА_1 вживала алкогольні напої. Після чого вона разом направилися до магазини на автомобілі «Таврія 1102» під керуванням ОСОБА_1 , але під час руху по вул. Миру, м. Щастя ОСОБА_1 не впорався з керуванням та їх автомобіль правою стороною допустив наїзд на дерево.

Під час складання матеріалів адміністративної справи сам ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 подали заяви, в яких просили не проводити перевірку за фактом отриманих ними під час ДТП тілесних ушкоджень (а.с.10, 11).

Отже, вищенаведені докази апеляційний суд вважає належними та допустимим в контексті ст.ст.251, 252 КУпАП, а їх сукупність - достатньою для правильності висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. За наведених обставин у суду першої інстанції не було необхідності у виклику у судове засідання та допит у якості свідка працівника поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з приводу обставин, які зазначені у протоколі та в письмових поясненнях останньої, оскільки у суду не викликало сумніву щодо достовірності даних, які містяться в матеріалах справи.

Зміст протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, свідчить про те, що вони складені уповноваженими на те п.1 ч.1 ст.255 КУпАП особами, а саме працівниками Новоайдарського ВП ГУНП в Луганській області, з дотриманням вимог ст.256 цього Кодексу.

Тому твердження захисника про неповноту судового розгляду та складання протоколів неуповноваженими особами є безпідставними. Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення БР №009884 відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП прізвища посадової особи, яка його склала, не є безумовною підставою для визнання цього документу недопустимим доказом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується із стороною захисту та відкидає, як допустимий доказ, протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №3019 від 05.05.2019 (а.с.8), згідно якого у ОСОБА_1 встановлено алкогольне сп`яніння - 1,52 %, виходячи з наступного.

Згідно приписів ч.5,6 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 8 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858 (далі- Інструкція), та пункту 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п.8 розділ II).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п.22 розділ III).

Між тим, як вбачається з відповіді КУ «Щастинська міська лікарня Новоайдарського району Луганської області» №79-кф від 17.09.2019 року (а.с.73), наданої на запит апеляційного суду, гр. ОСОБА_1 був доставлений до закладу охорони здоров`я 05.05.2019 року для огляду на стан сп`яніння працівниками поліції без письмового направлення.

Отже, вищенаведене свідчить про порушення законодавчо визначеної процедури проведення огляду осіб на стан сп`яніння, а тому висновки щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, зокрема протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №3019 від 05.05.2019 (а.с.8), не є допустимим доказом у справі.

Натомість визнання недопустимим доказом вказаного протоколу не впливає на висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за встановлених судом обставин не заперечується ним самим та його захисником, а також підтверджується сукупність досліджених та перевірених апеляційним судом доказів.

Суд апеляційної інстанції, як версію, відкидає показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які вони дали під час апеляційного розгляду з приводу того, що 05.05.2019 року о 23 годині, по пл. Миру в м. Щастя, Новоайдарський район, Луганська область, саме ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння керувала транспортним засобом - ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 та скоїла ДТП з матеріальними збитками.

Їх доводи про те, що вони вимушені були давати інші показання щодо обставин події, оскільки ОСОБА_2 була дуже перелякана скоєним, а працівники поліції запропонували ОСОБА_1 взяти провину у ДТП на себе, оскільки він є громадянином РФ і йому за це нічого не буде, бо він громадянин іншої держави, є неспроможними з огляду на таке.

Зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення, складені інспектором СРПП Новоайдарського ВП ГУНП відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, разом зі схемою ДТП, (а.с.2,3-4) вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та він особисто зробив запис у вказаних протоколах про те, що з порушеннями згоден, та власноруч розписався без будь-яких зауважень. В подальшому водій ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 , яким під особистий підпис були роз`яснені їх права, передбачені ст.ст.10,63 Конституції України, зокрема право не давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, надали працівникам поліції свої письмові пояснення щодо зазначених у адміністративних протоколах обставин події та які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 за встановлених судом обставин перебував за кермом свого автомобіля у стані алкогольного сп`яніння та скоїв ДТП (а.с.5,6).

Отже, на переконання апеляційного суду, версія сторони захисту щодо обставин події та заперечення ОСОБА_1 своєї вини у керуванні ним транспортним засобом і скоєння ДТП, а отже вчинення двох правопорушень за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, свідчить про обраний спосіб самозахисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне. При цьому апеляційний суд ставиться критично до показань свідка ОСОБА_2 , які вона надала апеляційному суду хоч і під присягою, але розцінює їх як намагання створити штучне алібі для ОСОБА_1 , який є її цивільним чоловіком, та як бажання допомогти йому уникнути відповідальності за скоєне.

До того ж наявні у справі письмові заяви ОСОБА_1 (а.с.10) та ОСОБА_2 (а.с.11) про небажання проводити подальшу перевірку за фактом ДТП, які написані ними особисто, спростовують їх аргументи щодо мотивів надання первинних показань начебто під впливом працівників поліції та наляканим станом ОСОБА_2 .

Крім того, заперечення свідка ОСОБА_2 про те, що стосовно нею проводився медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та її відмови підписати відповідний медичний висновок №3020 (а.с.7), спростовуються отриманою на запит апеляційного суду за клопотанням сторони захисту відповіддю КУ «Щастинська міська лікарня Новоайдарського району Луганської області» №79-кф від 17.09.2019 року, з доданими до неї копіями медичних документів (а.с.73-76).

У свою чергу перебіг судового розгляду справи у суді першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_1 жодного разу не скористався своїм правом особисто з`явитися у судове засідання та надати суду власні пояснення на спростування обставин подій, які мали місце згідно протоколів про адміністративні правопорушення за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2,3) ОСОБА_1 було повідомлено, що справа буде розглядатися в Новоайдарському районному суді Луганської області, про що свідчать його особисті розписи у протоколах. Наявність у справі письмових клопотань захисника ОСОБА_1 - адвоката Циби Д.М. про перенесення розгляду справи від 11.05.2019 (а.с.15), про виклик свідків від 31.05.2019 (а.с.25-27) та про повернення матеріалів справи для їх належного оформлення від 07.06.2019 (а.с.22-24) свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про перебіг судового розгляду.

Отже викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про порушення права ОСОБА_1 на захист під час судового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними.

До того ж право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді справи відновлено шляхом подання апеляційної скарги та його особистої участі під час апеляційного розгляду.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Так само апеляційний суд не вбачає підстава для закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

За обставинами, встановленими оскаржуваним рішенням суду, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП 05 травня 2019 року, а постанова місцевого суду за результатами розгляду цієї справи була ухвалена 21 червня 2019 року, тобто у визначений законом строк, що виключає можливість закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

При цьому посилання захисника з цього приводу на певне рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області у іншій справі є некоректних, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення за правилами ст.36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Циби Д.М. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 21.06.2019 року є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Циби Дмитра Михайловича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО