Справа № 345/481/19
Провадження № 3/345/182/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2019 м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Юрчак Л.Б., розглянувши матеріали, що надійшли з Івано-Франківського відділу податкового супроводження підприємств Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, головного бухгалтера ТОВ «Гудвеллі Україна», проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 1631 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2019 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з Івано-Франківського відділу податкового супроводження підприємств Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС надійшов адміністративний матеріал відносно громадянки ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1631 КУпАП.

У судове засідання адмінправопорушник не зявилась, однак подала суду письмові пояснення, в яких зазначає, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП не визнає, а провадження відносно неї просить закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах провадження доказів наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia»,- заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. В ньому, зокрема, повинно бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, які наведені на обґрунтування наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення №8 серії ВП Лв №000305 від 31.01.2019 зазначено, що ОСОБА_1 вчинила порушення ведення податкового обліку, що призвело до порушення п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 1640106 грн.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться конкретній особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, і дійти висновку чи містять її дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачає притягнення особи до адміністративної відповідальності також за порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Із протоколу вбачається, що свої висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-1 КУпАП обґрунтовувано виключно одним доказом по справі, а саме актом ГУ ДФС в Івано-Франківській області №186/28-10-48-09/32464900 від 18.12.2018 про результати документальної позапланової виїзної перевірки. Водночас, у вказаному акті зазначена інша сума заниження податку на додатну вартість, а саме 1 697 241 грн., а у протоколі 1 640 106 грн.

В той же час, ОСОБА_1 долучено до своїх письмових пояснень скаргу ТзОВ «Гудвеллі Україна», адресовану ДФС України, подану в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, що свідчить про оскарження прийнятого контролюючим органом рішення, а саме податкові повідомлення-рішення № від 28.12.201, в адміністративному порядку, з долученням документів на підтвердження факту направлення вказаної скарги адресату.

Згідно з п. 56.4 ст. 56 Податкового кодексу України під час процедури адміністративного оскарження обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Пунктом 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що протягом строку від дня подачі до контролюючого органу скарги до дня закінчення процедури адміністративного оскарження податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно, до остаточного вирішення всіх питань стосовно висновків, зазначених у акті перевірки №186/28-10-48-09/32464900 від 18.12.2018, його зміст не відображає дійсних даних, не вказує на обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Окрім того, 14 листопада 2018 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом було розглянуто адміністративну справу за позовом ТзОВ «Ґудвеллі Україна» про скасування податкового повідомлення-рішення, яке було прийнято за результатами перевірки ТзОВ «Ґудвеллі Україна» щодо взаємовідносин з ТОВ «ОСОБА_2 ТРЕЙД» за період квітень, вересень 2017 року. Позов було задоволено повністю. Судом зазначено, що доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження. Щодо посилань податкового органу на ймовірно ризикові операції суд вказує на безпідставність таких доводів. Також, суд дійшов висновку, що всі документи, які були надані контролюючому органу під час перевірки та суду під час розгляду справи є належними та допустимими доказами в підтвердження господарських операцій між ТзОВ «Ґудвеллі Україна» та ТОВ «ОСОБА_2 ТРЕЙД». Дане рішення свідчить про безпідставні претензії до ТзОВ «Ґудвеллі Україна», в тому числі і ті, які викладені в акті податкової перевірки, який став підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

У справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що: ...суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпеченняйого старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності....

Також, у рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України, Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обовязку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобовязань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку - покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобовязань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобовязань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобовязання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що матеріали провадження не містять жодних даних про визнання недійсними, в порядку передбаченому законом, угод або правочинів, що були досліджені під час перевірки та які, у свою чергу, були підставою для висновку посадової особи контролюючого органу про наявність в діях ОСОБА_1 порушень порядку ведення податкового обліку.

Приймаючи таке рішення, суд виходить із загальних засад судочинства, що передбачені ст.129 Конституції України, зокрема принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оскільки принцип змагальності реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються для обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами, тому при прийнятті рішення виходжу з доказів, що надані суду сторонами.

На суд покладено обов'язок сприяти змагальності сторін з метою всебічного і повного з'ясування обставин у справі, в той час як пошук доказів на підтвердження винуватості особи, не входить до обов'язку суду, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав й основних свобод людини чітко передбачено, що "кожна людина …має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону".

Так, ОСОБА_1 спростовано факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП, а працівниками фіскальної служби не надано суду належних доказів, які б підтверджували протилежне.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Всі сумніви, які маються в матеріалах справи, відповідно до ст. 69 Конституції України, трактуються на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,7,9, 23, 1631, 247, 268, 283-285 КУпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1631 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя: