ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/712/19 Справа № 208/2458/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мала Ганнівка Устинівського району Кіровоградської області, яка проживає: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу 510 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., -

особи, що притягається

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Редька С.М.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_1 31 серпня 2018 року та 22 січня 2019 року (на день складання протоколу порушення не усунуті, тому є триваючими) за фактичним місцем здійснення службової діяльності, АДРЕСА_2 , внаслідок не виконання вимог розділу 2 «Завдання та обов`язки», затвердженої міським головою 13.10.2016 Посадової інструкції директора департаменту з гуманітарних питань міської ради, а саме п. 2.33. (в частині не забезпечення службового обов`язку здійснювати повноваження відповідно до чинного законодавства, при цьому п. 2.2. передбачає обов`язок, згідно якого директор департаменту здійснює керівництво діяльністю департаменту, несе персональну відповідальність за організацію його діяльності), внаслідок чого допущено порушення вимог законодавства про працю, а саме:

Актом інспекційного відвідування від 07 березня 2019 року № ДН-1296/245/АВ, встановлено:

Відповідно затвердженого підписом заступника директора департаменту з фінансово-господарських питань Департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради ОСОБА_3 листа «Про надання інформації» від 05.03.2019 № 01-15/60 надані наступні пояснення.

«Звільнення працівника ОСОБА_2 відбувалося двічі:

15 січня 2018 року, справа № 209/396/18 перебуває на розгляді Верховного Суду. Серед позовних вимог - поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

27 серпня 2018 року, справа 209/2805/18 перебуває на розгляді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська. Серед позовних вимог так само поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За час відсутності на роботі 11 серпня 2017 року у зв`язку з явкою до суду, в провадженні якого знаходилась справа про адміністративні порушення ОСОБА_2 , як потерпілій, здійснена оплата середнього заробітку 31 серпня 2018 року після коригування табелю обліку використання робочого часу у розмірі 318,00 грн.

За час відсутності на роботі 15 серпня 2017 року, 21 травня 2018 року та 22 травня 2018 року у зв`язку з явкою до суду, в провадженні якого знаходились справи про адміністративні порушення ОСОБА_2 , як потерпілій та свідку, здійснена оплата середнього заробітку 22 січня 2019 року після коригування табелю обліку використання робочого часу у розмірі 311,57 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України нарахування та здійснення виплати середнього заробітку виплата не проводилась, по-перше, у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень, а по друге, - у разі поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за прогул по час фактичного розрахунку на підставі рішення суду у вище зазначених справах, - стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виплати при звільненні призведе до подвійної оплати середнього заробітку за один і той же період. Однак, не можна погодитись з тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працівника, який продовжує працювати та отримує одну заробітну плату.»

При цьому в наявності два факти звільнення методиста дошкільного виховання методичного кабінету при Департаменті:

за наказом від 09 січня 2018 року № 10-к/гр (про звільнення з 15 січня 2018 p.) виплати в порядку ч. 2 ст. 275 КУпАП та ч. 1 ст. 119 КЗпПУ за 11 серпня 2017 року здійснені на підставі «Вікоригованого табелю обліку робочого часу» за серпень 2017 року (сформованого 10 серпня 2018 року) та Розрахунково-платіжної відомості за серпень 2018 за Ведомостью распределения выплат НОМЕР_1 СТ224235 від 31 серпня 2018 року у сумі 318,00 грн. здійснені 31 серпня 2018 року;

за наказом від 27 липня 2018 року № 480-к/тр (про звільнення з 27 липня 2018 pоку) виплати в порядку ч. 2 ст. 275 КУпАП та ч. 1 ст. 119 КЗпПУ за 15 серпня 2017 року, 21 травня 2018 року, 22 травня 2018 року на підставі Розрахунково-платіжної відомості за січень 2019 за Ведомостью распределения выплат від 22.01.2019 № 190122СТ799507 у сумі 311,57 грн. здійснені 22 січня 2019 року.

Департаментом порушено вимоги частини першої статті 117 КЗпП України (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку) - а саме: середній заробіток за весь час затримки вище зазначених виплат по день фактичного розрахунку не нараховано та не виплачено.

Внаслідок неодноразово допущених порушень вимог законодавства про працю на протязі вищезазначеного періоду (з 31 серпня 2018 року та з 22 січня 2019 року по обумовлений датою складання цього адміністративного протоколу час) було заподіяно майнову шкоду потерпілій ОСОБА_2

О 8 год. 10 хв. 22 березня 2019 року (за наслідками проведеного аналізу матеріалів інспекційного відвідування) було виявлено особу, а саме, директора департаменту ОСОБА_1 у діях якої наявні ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та закрити справу за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що сплив терміну апеляційного оскарження припадає на 18 травня 2019 року, що є вихідним днем, перший наступний робочий день є 20 травня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що судом не надано правову оцінку законності проведення інспекторного відвідування інспектором праці у період з 01 липня 2019 року по 07 березня 2019 року, змісту протоколу про адміністративне правопорушення та часу його складання, а також тому, що хоча в протоколі зазначено про завдання ОСОБА_2 майнової шкоди, проте ані в протоколі, ані в рішенні суду не визначено розмір цієї майнової шкоди. Зазначає, що судом не надано оцінки тим обставинам, що при звільненні працівнику ОСОБА_2 були виплачені усі без виключення нараховані суми та будь-яких претензій щодо суми виплачених коштів вона не висувала.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думки учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 08 травня 2019 року. З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 була присутня під час постановлення оскаржуваного рішення, про що свідчить журнал судового засідання від 08 травня 2019 року, тоді як апеляційна скарга подана 20 травня 2019 року. Разом з тим, враховуючи, що останній день подання апеляційної скарги припадає на вихідний день та апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано у перший після вихідного робочий день, суд апеляційної інстанції вважає, що є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження пропущений нею не був.

Відповідно до ст.ст. 7, 254 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративні правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до відповідальності.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КупАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП;

актом інспекторського відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної) особи, яка використовує найману працю № ДН-1296/245/АВ від 07 березня 2019 року;

відповіддю на зауваження до Акту № 557/4-2 від 18 березня 2019 року;

письмовими поясненнями ОСОБА_4 , яка була залучена у якості свідка, відповідно до яких виплати за час перебування ОСОБА_2 у судових засіданнях були здійснені вже після фактичного розрахунку, а саме 22 січня 2019 року;

іншими наявними в матеріалах справи додатками до протоколу.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КупАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що не надано правову оцінку законності проведення інспекторного відвідування інспектором праці у період з 01 липня 2019 року по 07 березня 2019 року вже були предметом розгляду як під час надання відповіді на зауваження до акту № 557/4-2 від 18 березня 2019 року так і під час розгляду позову Департаменту до Головного управління держпраці в Дніпропетровській області в Дніпропетровському окружному апеляційному судді, вони були перевірені та їм була надана належна оцінка, тому вони не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Пунктом 14 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 295 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:

відсутності службового посвідчення;

якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню;

якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;

4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником;

5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки;

6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування;

8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;

9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Департамент з гуманітарних питань Кам`янської міської ради правом щодо не допуску інспектора Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до проведення інспекційного відвідування не скористався. Більше того, питання стосовно проведення перевірки ОСОБА_1 не оскаржувала, відповідні звернення про такі наміри не надавала, як і відповідей тих установ, до яких зверталася на незаконні дії інспектора та Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області. Копії документів про звернення або відповіді не надала ні під час перевірки, ні під час розгляду справи в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська, не надала їх і до апеляційної скарги.

Також необхідно зазначити, що ОСОБА_1 під час усіх перевірок підписувала акти, приписи, постанови про фінансові санкції, надавала заперечення, підписувала протоколи про адміністративні правопорушення, складені Держпрацею, що свідчить про те, що вона неодноразово була обізнана зі своїми правами і обов`язками під час інспекційної перевірки та з правами і обов`язками згідно ст. 268 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час попереднього інспекційного відвідування з 17 січня 2019 року по 28 січня 2019 року інспектор Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області начебто вже здійснив перевірку стосовно порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, виїзне інспектування здійснювалось згідно звернення ОСОБА_1 , направленого 29 грудня 2018 року до Держпраці України (додається), в якому було зазначено низку порушень роботодавця та виходячи з зазначеного в зверненні інспектор Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області Волчков О .М . склав перелік питань інспекційного відвідування, який відобразив в частині 1 акту від 28 січня 2019року, який знаходиться в матеріалах справи і був оглянутий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

В частині третій даного акту «Опис виявлених порушень» в розділі «Найменування нормативно-правового акта, вимоги якого порушено, із зазначенням статті (частини пункту, підпункту, абзацу)» із виявлених порушень вказано тільки ч. 2 ст. 30 ЗУ №108, ч. 1, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 119 КЗпП України. З даного питання у поясненнях інспектора на заперечення Департаменту викладені вичерпні аргументи. Також у приписі виявлених порушень від 06 лютого 2019 року, який був складений на підставі акту від 28 січня 2019 року, про що зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказані теж тільки порушення стосовно ч. 2 ст. 30 ЗУ №108, ч. 1,ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 119 КЗпП України, ч.1 ст. 117 КЗпП, в приписі знову відсутня. Розбіжностей між актом від 28 січня 2019 року та приписом від 06 лютого 2019 року немає.

Щодо повторності проведення перевірки та порушення термінів складання протоколу про адміністративне правопорушення від 22 березня 2019 року слід зазначити, що вказані доводи вже були предметом розгляду у судовому засіданні суду першої інстанції, вони були перевірені та їм була надана належна оцінка, тому вони не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що при звільненні як 15 січня 2018 року, так і 27 липня 2019року ОСОБА_2 були виплачені усі без винятку нараховані суми, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_2 та наявних у матеріалах справи доказах ні під час першого звільнення, ані під час другого директор департаменту не повідомляла ОСОБА_2 письмово про нараховані суми, належні при звільненні. Так, встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час першого звільнення заробітну плату ОСОБА_2 було виплачено на 2 дні пізніше, тобто не в день звільнення 15 січня 2018 року, а 17 січня 2018 року. Також, необхідно зазначити, що середній заробіток за затримку проведення розрахунку під час звільнення ОСОБА_2 15 січня 2019 року не був проведений навіть на час оголошення Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки ПриватБанку.

Стосовно того, що департаментом не проводилася виплата середнього заробітку відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень слід вказати наступне.

Ст. 117 КзпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, установивши під час інспекційного відвідування, що ОСОБА_2 не були виплачені належні від департаменту суми в день звільнення, інспектор Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області вказав у оскаржуваному приписі від 19 березня 2019 року про обов`язок роботодавця на підставі статті 117 КЗпП виплатити на її користь, працівника департаменту з гуманітарних питань Кам`янської міської ради, середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальностіза ч. 1 ст. 41 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І. Крот