Справа №589/3460/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Лєвша С. Л.
Номер провадження 33/816/387/19 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. , з участю особи, що притягається до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним і підданий адміністративному стягненню за те, що він 09 серпня 2019 року о 19 годині 45 хвилин в м. Шостка по вул. Короленка біля будинку №39, керував автомобілем «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичній установі - Комунальному некомерційному підприємстві «Шосткинська центральна районна лікарня» Шосткинскої міської ради. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження у вказаній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що постанова є незаконною, була винесена судом з порушенням законодавства.

При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вказані особи були відсутні під час зупинки його транспортного засобу о 19-45 год., а отже не були свідками керування ним вказаним транспортним засобом з наявними в нього ознаками алкогольного сп`яніння. Вказує, що особисто вказаних осіб він не бачив, при яких обставинах вони давали покази йому не відомо. Окрім того, вони були допитані після 20-05 год. вже іншим працівником поліції, ніж той, хто його зупинив. До того ж, незрозумілим йому є і покази приладу з результатом огляду його на стан сп`яніння в 2,2 ‰, оскільки в показах свідків не зазначено чи це покази алкоголю в крові чи покази алкоголю в повітрі, що видихається. Звідки взялись ці дані йому не відомо.

Окрім того, ОСОБА_1 ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_2 , оскільки лікар, який проводив огляд та засвідчив свої підписом висновок відносно нього про результати огляду на стан сп`яніння - ОСОБА_2 та вважає вказаних свідків зацікавленими особами.

На переконання апелянта, сумнівними є і покази свідка ОСОБА_5 , оскільки він не бачив даного свідка.

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції помилково визнав допустимими доказами пояснення свідків, а некоректність протоколу щодо часу вчинення правопорушення та зацікавлених очевидців є істотним порушенням вимог ст.256 КУпАП і є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом.

Окрім того, зазначає, що до висновку про результати його огляду на стан сп`яніння не долучено результатів аналізів щодо вмісту алкоголю в крові, а тому не зрозуміло, з яких підстав лікар прийшов до такого висновку. При цьому, апелянт зауважує, що зважаючи на його вік, зупинка автомобіля працівниками поліції була для нього дуже стресовою ситуацією, що призвела до підвищення тиску та запаморочення і тремтіння рук, саме тому він не заперечував проти огляду в медичному закладі.

Серед іншого вказує, що йому не були роз`яснені його права, що передбачені ст.268 КУпАП, не вручалась копія протоколу про адміністративне правопорушення та висновку про медичний огляд.

Зазначає, що він працює водієм і керував службовим автомобілем, вказана робота є його єдиним джерелом доходу, має на утриманні неповнолітню дитину, кошти на сплату штрафу відсутні, просить не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Висновки судді про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі в передбаченому законом порядку доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №145953 від 09.08.2019 (а.с.1), висновком лікаря Шосткинської центральної районної лікарні щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.08.2019, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с.2), поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с.3-5).

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП, відповідно до п.9 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 з наступними змінами та містить в собі всі необхідні дані, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як доказ у справі про адміністративні правопорушення, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Окрім того, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, про що свідчить його особистий підпис у протоколі, будь-яких зауважень чи заперечень з цього приводу він не надав, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в апеляційній скарзі не заперечується та не оспорюється.

Вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. за № 1103, огляд водія транспортного засобу, щодо якого у поліцейського є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проводиться, в тому числі і лікарем закладу охорони здоров`я, при цьому, за результатом такого огляду лікар, що проводив огляд водія, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд з метою виявлення стану сп`яніння в медичному закладі шляхом продування приладу газоаналізатора. Факт його огляду лікарем на стан сп`яніння апелянтом не заперечується. Відповідно до висновку лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.п.15, 16, 19 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду, в який вноситься діагноз за результатами огляду та лабораторними дослідженнями, при цьому акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я, а отже доводи апелянта щодо того, що до висновку не долучені жодні результати аналізів чи інші документи, які дають змогу встановити з чого лікар встановив, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними і необґрунтованими.

Вказаний висновок лікаря щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння складений відповідно до вимог чинного законодавства за формою, затвердженою МОЗ та має всі необхідні дані, зокрема: дату та час складання, номер реєстрації, а наявний на зазначених документах кутовий штамп містить повну назву медичного закладу, достовірність викладених у висновку даних лікар засвідчив своїм особистим підписом та печаткою, а тому приходжу до висновку, що підстави недовіряти даному висновку відсутні.

Окрім того, посилання апелянта на те, що йому незрозумілі покази приладу в 2,2 ‰, не заслуговують на увагу суду, оскільки перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння встановлювалося саме лікарем медичного закладу на основі його огляду, про що був складений відповідний висновок.

Слід зауважить, що аналіз чинного законодавства дає підстави прийти до висновку, що законодавець не ставить чітких вимог щодо обов`язкової присутності двох свідків під час огляду водія на стан сп`яніння лікарем закладу охорони здоров`я, при цьому обов`язкова їх присутність необхідна лише для засвідчення факту відмови водія від такого огляду.

Що стосується доводів апелянта про те, що вказані свідки не були очевидцями зупинення транспортного засобу, яким він керував та наявності при цьому в нього ознак алкогольного сп`яніння, то законодавець не ставить вимог до того, що свідки, залучені поліцейськими для засвідчення факту огляду особи на стан сп`яніння, окрім цього, повинні на власні очі бачити сам факт керування транспортним засобом особою, яка притягається до відповідальності, а тому суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

На переконання апеляційного суду, залучення працівниками поліції свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для засвідчення факту проходження ОСОБА_1 медичного огляду шляхом продування приладу газоаналізатора не є порушенням законодавства, а їх пояснення можуть розцінюватися судом як ще один доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при цьому апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав недовіряти їх показам. Не є порушенням норм чинного законодавства і те, що вказаних осіб опитав інший працівник поліції, ніж той, хто склав протокол про адміністративне правопорушення.

Не заслуговують на увагу суду і доводи апелянта щодо зацікавленості свідка ОСОБА_2 та лікаря ОСОБА_2 , оскільки, крім вказівки на співпадіння їх імен та по-батькові, апелянт жодним чином не обґрунтував в чому полягає зацікавленість вказаних осіб.

Окрім цього, проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправдивості пояснень свідка ОСОБА_5 чи взагалі його відсутності, вважаю, що вони не підтверджуються матеріалами справи, оскільки жодних переконливих доказів, в обґрунтування вказаної позиції, суду надано не було. Крім того, показання вказаного свідка було записано з його слів інспектором СРПП №2 Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Рискаль Р.І., який представляє інтереси держави та суспільства і не є заінтересованою особою, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів їх достовірність.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не отримував копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього та копію висновку щодо результату його огляду на стан сп`яніння, оскільки зі змісту вказаного протоколу вбачається, що в графі «Підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 особистим підписом засвідчив, що він ознайомлений зі змістом протоколу та от отримав його копію. Переконливих доказів щодо неотримання ним копії висновку про результат його огляду на стан сп`яніння, окрім посилання на те, що він отримав її в суді, апелянтом надано не було.

Отже, приходжу до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, нічим не підтвердженими.

До того ж, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 була забезпечена можливість надати свої пояснення по справі, взяти участь у дослідженні та поданні нових доказів на спростування обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, однак жодного доказу, який би спростовував його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ним надано не було.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а тому посилання апелянта на скрутне матеріальне становище, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також те, що він працює водієм і вказана робота є єдиним джерелом існування, не спростовують його вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а накладене стягнення відповідає вимогам ст.33 КУпАП щодо врахування характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника та його майнового стану та визначене судом з урахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.

.