Справа № 345/37/19
Провадження № 33/4808/86/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, прийняти нову, якою провадження по справі закрити, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вину не визнає, посилаючись на те, що він йшов пішки, коли біля нього зупинився автомобіль патрульної поліції, та працівники поліції пред'явили йому претензію, що він п'яний, чим порушує громадський порядок, після чого почали пропонувати йому проїхати до відділку поліції, на що він спочатку відмовився, але після того, як йому сказали, що у такому разі до нього застосують спецзасоби, він погодився та поїхав з поліцейськими до відділку поліції. Вважає, що фабула обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення видумана працівниками поліції. Стверджує, що він не керував автомобілем. На думку апелянта, у такий спосіб йому помстився працівник поліції - ОСОБА_3, з яким він перебуває у неприязних стосунках.

Постановою судді встановлено, що 30.12.2018 о 00.25 год. в м. Калуш по вул. Євшана водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, почервоніння роговиці очей. На вимогу продути прилад «Драгер» на місці, проїхати у медичний заклад для огляду на стан алкогольного сп'яніння, водій відмовився у присутності двох свідків. Суд дійшов висновку, що вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Повідомив, за захищає свої інтереси самостійно, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що він не керував транспортним засобом, він шов пішки, і виключно внаслідок того, що він має неприязні стосунки з одним із працівників поліції, на нього й було складено протокол як помста.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, базуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №032430 від 30.12.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, почервоніння роговиці очей, на вимогу пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки чи проїхати у медичний заклад для огляду на стан алкогольного сп'яніння, відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.1); актом огляду на стан алкогольного, наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якому міститься запис «відмовився» та відомості щодо двох свідків (а.п. 3); письмовими поясненнями двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, з метою визначення стану алкогольного сп'яніння (а.п.4-5); письмовим рапортом поліцейського Палянського В.С. (а.с. 6), оглянутим під час апеляційного перегляду відеозаписом, що долучений до матеріалів провадження (а.с. 13).

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, тому сумніви у їх достовірності, немає.

Оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то вважаю зібрані працівниками поліції докази належними та допустимими.

З оглянутого під час апеляційного перегляду відеозапису вбачається як працівники поліції пропонують ОСОБА_2 пройти огляд за допомогою технічного приладу, а також в медичному закладі, на що останній відмовляється (а.п. 13).

Дослідивши надані матеріли, доходжу висновку, що перевірка працівниками поліції на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 проводилась відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв'язку із виявленими ознаками, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, про що є посилання у відповідній графі протоколу (а.п. 1).

Крім того, з протоколу судового засідання від 29.021.2019 року, що міститься в матеріалах провадження вбачається, що в суді першої інстанції було допитано працівників поліції Базіва В.І. та Полянського В.С., які повідомили, що вони були на патрулюванні разом з ОСОБА_3, під час якого побачили автомобіль Нива, який рухався в зустрічному напрямку, без включених зовнішніх приладів, вони одразу включили проблискові маячки та поїхали за цим автомобілем. Водій збільшив швидкість, коли побачив, що за ним їде патруль поліцейських, та почав втикати, проте заїхав у тупик. Після чого вийшов з машини та почав питати, що від нього хочемо, оскільки він, нібито не керував транспортним засобом, а йшов пішки. ОСОБА_2 було запропоновано пред'явити документи, на що той відмовився. Оскільки від нього було чути запах алкоголю, останньому у відділку поліції було запропоновано пройти огляд за допомогою Алкотестеру, на що ОСОБА_2 відмовився. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в медичному закладі, останній також відмовився (а.п. 20-22).

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка було допитано ОСОБА_3, який, зі слів апелянта упереджено ставить до нього, оскільки між ними раніше склались неприязні стосунки, який пояснив наступне: «Він працює на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції, та який вказав, що 30.12.2018 під час патрулювання вулиць м. Калуша, працівники поліції зауважили автомобіль НОМЕР_2, що рухався із вимкненими фарами. Включивши проблискові маячки, службовий автомобіль почав переслідувати вказаний транспортний засіб, водій якого не зупинявся, а, навпаки, збільшував швидкість. Після того, як останній заїхав у тупик та вийшов з автомобіля, на вимогу інспектора поліції Базіва В.І. пред'явити документи, відмовився і поводив себе агресивно. В подальшому водія було доставлено до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області для встановлення особи, де він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння» (19-20).

Пояснення вказаних свідків доводять, що ОСОБА_2 є водієм транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_3, виконував функції водія, тобто керував вказаним транспортним засобом до зупинки працівниками поліції.

Проте, підстав не довіряти поясненням вказаних вище свідків у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови правопорушника з боку свідків, зокрема й ОСОБА_3

Апелянт не наводить обставин, які об'єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції або їх пряму зацікавленість у результаті розгляду справи.

Твердження апелянта про те, що один з працівників поліції - ОСОБА_3, у такий спосіб помстився йому, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках, не підтверджені жодними доказами, та не є слушними.

Посилання апелянта на відсутність відеозапису, який підтверджує факт керування ним транспортним засобом, як на підставу для безумовного скасування судового рішення, не є слушним, оскільки жодний доказ не має заздалегідь встановленого значення, а судове рішення приймається на підставі сукупності доказів по справі, якою в межах вказаного обвинувачення по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, так й його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у передбаченому законом порядку.

Вважаю, що суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов'язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, і в разі відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло