АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/187/19 Справа № 711/248/19 Суддя в 1 інстанції - Угорчук В. В.
Категорія: ч.4 ст.130 КУпАП Суддя в апеляційній інстанції - Дмитренко М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Дмитренко М.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката Коваля О.Є. на постанову судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 січня 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, та стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., -

в с т а н о в и в :

Як зазначено в постанові суду, водій ОСОБА_3 біля 02 год.30 хв. 30.12.2018 р. по вул. Гагаріна, 75 в м. Черкаси керував автомобілем НОМЕР_1 і вжив алкогольний напій (пиво) після зупинки на вимогу поліцейського до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_3 - адвокат Коваль О.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що при розгляді судом першої інстанції справи ним було заявлено клопотання про перенесення її слухання у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не отримав повідомлення про дату, час та місце слухання справи і бажає дати пояснення по справі особисто, однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання чим порушив право ОСОБА_3 на захист. Апелянт зазначає, що суд не врахував положення ст.271 КУпАП щодо надання права захиснику діяти від імені особи, яка її запросила для надання правової допомоги.

Вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення не може ґрунтуватись на рапорті поліцейського, поясненнях самого ОСОБА_3 та висновку №1469 щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння. Так, зокрема рапорт поліцейського не має жодних повідомлень про те, що після зупинки на вимогу поліцейських ОСОБА_3 вживав алкогольні напої. Зазначає, що ОСОБА_3 ні до, ні після зупинки його поліцією ніяких алкогольних напоїв не вживав, а щодо висновку №1469 про результати медичного огляду ОСОБА_3, то з його змістом він не був ознайомлений про що свідчить відсутність його підпису, чим порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735, а саме розділу ІІІ п.17 згідно якому «зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку». Згідно розділу ІІІ п.22 Інструкції «висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними».

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 - адвоката Коваля О.Є., який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_3, та пояснив, що 30.12.2018 р. ОСОБА_3 керував своїм автомобілем будучи тверезим, і про те що він зачепив конуси якими було огороджено місце ДТП він не знав, оскільки цього наїзду не помітив, та вважає, що він його не вчиняв. ОСОБА_3 не був зупинений працівниками поліції з приводу будь-якої ДТП, його зупинили набагато пізніше коли він повернувшись додому та припаркувавши свій автомобіль на стоянці випив пляшку пива.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що викладені адвокатом Ковалем О.Є. вимоги в апеляційній скарзі, підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст.251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час розгляду справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

З оскаржуваної постанови видно, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, але з цим висновком погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, суд посилається на рапорт поліцейського, пояснення самого ОСОБА_3 та висновок №1469 щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, досліджені фактичні обставини, на які послався суд, як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні цього правопорушення, спростовують його висновки про доведеність вини останнього у його вчиненні й, відповідно, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Зокрема, відомості викладені в протоколі БД №227207 від 30.12.2018 р. суперечать поясненням в судовому засіданні захисника ОСОБА_3 - адвоката Коваля О.Є. та матеріалам справи про адміністративне правопорушення.

Диспозиція частини 4 статті 130 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Пункт 2.10 Правил дорожнього руху України визначає перелік дій водія, які він зобов'язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити до поліції про ДТП та чекати прибуття працівників поліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди та до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Тобто, заборона для водія вживати алкоголь в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена часом прибуття працівників поліції на місце пригоди, оформлення ними відповідних матеріалів та, в разі необхідності, проведення уповноваженою особою медичного огляду водія з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

В даному випадку, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №227207 від 30.12.2018 р. не вбачається, що ОСОБА_3 був причетний до будь-якої дорожньо-транспортної пригоди, відсутня в матеріалах справи і схема ДТП, що в свою чергу свідчить, що ОСОБА_3 не порушив п.2.10 «є» ПДР України, яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки). Що в свою чергу свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом у визнанні винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Також у вказаному протоколі не зазначено жодної з ознак алкогольного сп'яніння, передбачених п.4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735, яку виявив працівник поліції, при затриманні ОСОБА_3, не вказано свідків, які були присутні при складанні вказаного протоколу, а отже, при винесенні постанови, згідно вимог ст.283 КУпАП, також і з цих підстав, зазначений протокол не може бути прийнятий судом як допустимий доказ на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с.1).

Разом з тим, висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення не може ґрунтуватися лише на рапорті поліцейського, поясненнях самого ОСОБА_3 та висновку №1469 щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки рапорт поліцейського не має повідомлень про те, що після зупинки на вимогу поліцейського ОСОБА_3 вживав алкогольні напої, пояснення самого ОСОБА_3 також не можуть бути покладені в основу його винуватості у даному адмінправопорушенні, оскільки його захисник - адвокат Коваль О.Є. при дачі пояснень в апеляційній інстанції категорично заперечив причетність ОСОБА_3 до вчинення адмінправопорушення та надав пояснення, які, на думку суду, виключають винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Слушними є доводи апелянта щодо порушення судом права на захист ОСОБА_3, оскільки суд розглянув справу без його участі. Так, відповідно до положень ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд розглядаючи справу призначену на 22.01.2019 р., не з'ясував причини неявки ОСОБА_3 у вказане судове засідання та не переніс розгляд справи на іншу дату, повторно повідомивши про це ОСОБА_3, і при цьому суд не задовільнив клопотання захисника ОСОБА_3 - адвоката Коваля О.Є. про перенесення розгляду справи.

Так, у відповідності до розяснень Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року), в пункті 24 зазначено, що необхідно «звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, та їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення». Вимоги закону в цій частині судом першої інстанції не виконані.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, суду не надані.

Отже, розглядаючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а викладені в постанові висновки про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення належить закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката Коваля О.Є. - задовольнити.

Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 січня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, та стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_3, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М. І. Дмитренко