Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2612/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав'язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Завязуна С.М.,

секретар Скородинська Г.В.,

за участю: захисника ОСОБА_1,

особи притягнутої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн..

Згідно постанови суду, 28 серпня 2018 року о 21 годині 40 хвилин гр.ОСОБА_2 на 134 км. а/д Київ-Чоп керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медогляду відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, як незаконну, та закрити провадження у справі. Апеляційні вимоги мотивує тим, що постанова винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що він подав клопотання про відкладення розгляду справи та пізніше надав відповідний документ про те що перебував на лікарняному. Однак, на його прохання перенести слухання справи суд не звернув увагу. Крім того, він хотів мати захисника, щоб довести свою невинуватість. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення по змісту не зрозумілий. В постанові суду зазначено, що він відмовився від медогляду, проте він пройшов медогляд і працівник медичного закладу його оглянув. Крім того, вживати алкоголь він не міг, оскільки знаходився на лікуванні та спиртні напої не вживає понад 20 років.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляції, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи.

Як зазначено в ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП дотримався.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку, що є порушенням п.2.5 ПДР України.

Пункт 2.5 ПДР України зобовязує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп'яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп'яніння визначена ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного,наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядком).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп'яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв'язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння.

За ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно з ч.3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п. 7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

Як визначено п.3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я. А згідно п.8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В ході досудової перевірки та складання щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення порушень положень вищезазначених Інструкції, Порядку та вимог ст.266 КУпАП допущено не було.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №034298 від 28.08.2018 р. (а.с.2); висновком №491 від 28.08.2018 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), в якому зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медогляду та здачі біорідини, а тому встановити діагноз неможливо.

Пояснення ОСОБА_2 про належне обстеження його під час медичного огляду за результатами якого в нього не було виявлено ознак спяніння, спростовуються актом медичного огляду №491 від 28.08.2018 року, згідно якого обстежуваний ОСОБА_2 повністю відмовився від будь-яких обстежень повязаних з виявленням стану спяніння, в тому числі і шляхом вимірювання пульсу, артеріального тиску, використання алкотестера, здачі біоридини.

Пояснення свідка ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_2, не спростовують обставини відмови останнього від проходження медичного огляду на стан спяніння, оскільки свідок не була присутня під час цієї події.

Надані ОСОБА_2 медичні документи про стан його здоровя, не заперечують обставини встановлені вище вказаним актом медичного огляду та висновку №491 від 28.08.2018 р.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи ОСОБА_2, щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими.

Вище наведені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, справа про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП може розглядатися у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки судовий розгляд даної категорії справ не підпадає до винятків, передбачених нормами ч.2, 3 ст.268 КУпАП, щодо обовязковості присутності особи.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово, а саме: 20.09.2018, 26.10.2018, 06.11.2018 відкладав судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 Суд першої інстанції в оскарженій постанові зазначив, що 23.11.2018 року ОСОБА_2 не зявився до суду та на адресу суду повторно направив заяву про відкладення розгляду справи з причин хворобливого стану здоровя. Проте, суд першої інстанції здійснив розгляд справи, оскільки не було надано підтверджуючих доказів причин відкладення.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 надав довідку, якою засвідчено, що він в період з 22.11.2018 року по 26.11.2018 рік перебував на амбулаторному обстеженні та лікуванні у лор-лікаря ОСОБА_4 Дослідивши вказану довідку, апеляційний суд звертає увагу, що ця довідка завірена печаткою «Лікар ОСОБА_4», однак в ній відсутні обовязкові дані, що стосуються дати її складання та місця складання з вказівкою на відповідний медичний заклад.

Зазначена довідка виготовлена не на бланку, відсутній штамп медичного закладу, за змістом носить довільний характер, та викликає сумніви щодо її достовірності, а тому не враховується судом як доказ у справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати свої процесуальні права та обов'язки.

В ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналізуючи причини неявки ОСОБА_2 в судові засідання суду першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу, що останні випадки неявки повязані або з залучення адвоката у справі, або з хворобливим станом здоровя, що в суді першої інстанції належними медичними документами підтверджено не було. А тому, сукупність зазначених обставин, викликає обґрунтовані сумніви в добросовісності користування ОСОБА_2 своїми процесуальними правами та обов'язками

На підставі вище зазначеного, апеляційні доводи про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими.

Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, викладені в постанові суду висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

При накладенні стягнення на ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.130 КУпАП та дотримався меж санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував вимоги ст.ст.9, 251, 279, 280, 283 КУпАП, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду ОСОБА_5