КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката РужицькогоО.А., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Цією постановою суддя визнав доведеним, що листом від 14.05.2018 року за підписом директора Департаменту персоналу Національного банку України ОСОБА_3, остання відмовила у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_4, з яким він 07.05.2018 року звернувся до Національного банку України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Ружицький О.А. вважає незаконною постанову судді, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 213-3 КУпАП та на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі закрито за закінченням строків встановлених ст. 38 цього Кодексу незаконною, ухваленою з порушенням вимог ст.ст. 247,254, 255 КУпАП та просить скасувати оскаржувану постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2018 року, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки в її діях відсутня вина щодо неправомірної відмови у наданні відповіді на адвокатський запит.

Апелянт зазначає, що Національний банк України правомірно відмовив у наданні адвокату ОСОБА_4 запитуваних ним відомостей, зокрема конфіденційної інформації про ОСОБА_5 і в обґрунтування апеляційних вимог вказує, що частиною другою ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крімінформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (частина третя статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За ч.1 ст. 20 Закону України "Про інформацію" за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.При цьому інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша стані 21 Закону України "Про інформацію"). Згідно з ч.2 ст. 21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особиу визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Частина перша статті 11 Закону України "Про інформацію" передбачає, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Оскільки адвокатський запит за вих. № 05/18 ОАП/3-1 від 07.05.2018 року стосувався відомостей про конкретно ідентифіковану фізичну особу (ОСОБА_6), апелянт вважає, що запитувана інформація є конфіденційною в силу положень частини другої статті 21 Закону України "Про інформацію". Водночас не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації нро особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини (частина друга статті 11 Закону України "Про інформацію"). При цьому зазначає, що відомості про майновий стан фізичної особи, в тому числі її середній заробіток за певний період, є конфіденційною інформацією цієї особи незалежно від того чи підлягають таке відомості розкриттю на підставах, визначених Законом України « Про доступ до публічної інформації» та Законом України «Про інформацію». Отже, на думку апелянта, запитувана у адвокатському запиті від 07.05.2018 року інформація, не може становити суспільний інтерес, а тому до неї не застосовуються положення п.4 ч.2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також вказує, що згідно ч.2 ст. 14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. При цьому сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог Закону України "Про захист персональних даних", а отже, на думку апелянта,саме адвокат ОСОБА_4 як особа, яка запитує персональні дані ОСОБА_5, був зобов'язаний підтвердити факт надання йому ОСОБА_5., як суб'єктом персональних даних, згоди на передачу його персональних даних від Національного банку України або наявність необхідності їх поширення в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Проте, як зазначає апелянт, адвокат ОСОБА_4 не надав Національному банку України жодних документів, які б свідчили про надання ОСОБА_5 згоди у будь-якій формі на передачу адвокату ОСОБА_4 його персональних даних.

Крім того, захисник Ружицький О.А. вважає, що протокол № КС 00132 не є допустимим доказом, оскільки складений з порушенням строку на складення протоколу про адміністративне правопорушення та підписаний особою, яка не має права складати протоколи щодо адміністративного правопорушення, вчиненого у місті Києві, тобто в межах територіальної юрисдикції Ради адвокатів міста Києва, а оскільки ЛішневськийІ.Г. - уповноважений Радою адвокатів Київської області щодо складання та підписання протоколів про адміністративні правопорушення є членом Ради адвокатів Київської області, вважає, що він не мав права складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п'ятою статті 212-3 КУпАП, вчинене в місті Києві, на який поширюється юрисдикція Ради адвокатів міста Києва.

Розглянувши в порядку ст. 294 КУпАП матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, вислухавши пояснення її захисника - адвоката Ружицького О.А. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який просив постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ч.1 ст.9 КУпАП невід'ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об'єктивну сторону правопорушення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані вимоги закону при розгляді справи про вчинення ОСОБА_1, адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП судомпершої інстанції були дотримані.

Як встановив суд в оскаржуваній постанові, 07.05.2018 року адвокат ОСОБА_4 у зв»язку із наданням громадянину ОСОБА_5 правової допомоги на підставі договору № 05/18 ОАП від 02.05.2018 року звернувся до Національного банку України з адвокатським запитом, в якому крім іншого, з посиланням на ст. 20,24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність просив надати довідку про середню заробітну плату ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) за два календарних місяців, що передували місяцю його звільнення з посади.

14.05.2018 року директор Департаменту персоналу ОСОБА_1 листом № 17-0008/26654 відмовила адвокату ОСОБА_4 у наданні інформації на його адвокатський запит від 07.05.2018 року, зокрема вказала на відсутність підстав для надання інформації про середньомісячний заробіток ОСОБА_5, оскільки запитувана адвокатом інформація про середній заробіток особи, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 є інформацією з обмеженим доступом.

Вирішуючи питання про наявність в діях директора Департаменту персоналу Національного банку України ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що її вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, копією адвокатського запиту від 07.05.2018 року, копією відповіді на адвокатський запит від 14.05.2018 року та проаналізувавши наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, об»єктивності та достатності дійшов обґрунтованого висновку про доведеність її вини.

При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення та у зв»язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП закрив провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Переглядаючи постанову судді в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові висновками про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

Апеляційні доводи захисника Ружицького О.А., який посилаючись на норми Законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації» вказує, що запитувані адвокатом ОСОБА_4 відомості належать до інформації з обмеженим доступом (конфіденційної інформації про фізичну особу), а тому Національний банк України правомірно відмовив у наданні такої інформації, оскільки адвокат не долучив до свого запиту копію договору про надання правової допомоги ОСОБА_5 засвідчений обома сторонами або окрему згоду ОСОБА_5 на поширення його персональних даних, а ордер про надання правової допомоги не може вважатись доказом надання фізичною особою згоди на поширення її персональних даних, є безпідставними, не узгоджується з вимогами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність і задоволенню не підлягають.

Так, до вказаного адвокатського запиту, адвокат ОСОБА_4, у відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» долучив належним чином завірені копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5795/10 від 30.08.2016 року та ордеру серії КС № 399558 від 07.05.2018 року, в якому зазначено, що адвокат ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги № 05/18 ОАП від 02.05.2018 року діє у Печерському суді м. Києва та Національному банку України без обмеження повноважень і вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року (справа № 686/23317/13-а), виходячи з правових норм Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» зазначила, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації і може бути спрямований не лише до суб»єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Серії КС № 00132 від 26.06.2018 року порушень вимог ст. ст. 254, 255 КУпАП не встановлено, а тому апеляційні твердження захисника Ружицького О.А., що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням строку на його складення та підписаний особою, яка не має права складати протоколи щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП вчиненого в межах територіальної юрисдикції Ради адвокатів міста Києва також є безпідставними, як і решта інших доводів наведених в апеляційній скарзі, які задоволенню не підлягають.

За наведеним, постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника Ружицького О.А., відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника РужицькогоО.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 212-3 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП - без зміни.

Постанова судді апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: І.М. Сілкова