КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3577/2019 Постанова винесена суддею Кабанячим Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Линника Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно

ОСОБА_1 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену згідно з протоколу про порушення митних правил № 0356/12500/19 валюту - 8 500 євро повернуто ОСОБА_1 .

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. та витрати, понесені на транспортування предметів правопорушення, в розмірі 19 грн. 75 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 17 липня 2019 о 13 годині 40 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» ОСОБА_1 , який прилетів до України з ОАЕ м. Шарджа, рейсом № G9 260 літаком а/к «Аер Арабія» своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиром «зеленої лінії», яка позначає початок «зеленого коридору», та вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій, на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності готівкових коштів, пасажир відповів, що має приблизно 18000 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 18499 євро, що знаходилися в гаманці пасажира, який в свою чергу містився в сумці пасажира (ручна поклажа).

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів ОСОБА_1 вказана валюта - 18499 євро належить пасажиру особисто.Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує в еквіваленті 9999 євро.

З виявленої суми пасажиру було пропущено 9999 євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 8500 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України ОСОБА_1 , який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г., оспорюючи висновки суду першої інстанції лише в частині незастосування до ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Бориспільського міськрайонного суду від 16 серпня 2019 року скасувати в повному обсязі та постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацію валюти у сумі 8 500 євро.

За доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти суперечать вимогам національного законодавства, а також є необґрунтованими з точки зору положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, які застосував суд першої інстанції.

Зокрема, апелянт зазначає, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України, тобто встановлена законом і чинним законодавством не передбачено можливості звільнення порушника від застосування щодо нього конфіскації предметів порушення митних правил. Жодних заборон на конфіскацію предметів порушення митних правил Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннями Європейського суду з прав людини не встановлено. Натомість, у пункті 33 рішення у справі "Ізмайлов проти Росії" зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон України, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення ОСОБА_1 та захисника Линника Є.В. щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 486 МК України, ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 5 ст. 529 МК України порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Отже, такий порядок застосовується відповідно до ст. 294 КУпАП, положеннями частини 7 якої визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана представником Київської митниці ДФС лише в частині накладеного на ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, за відсутності підстав для перегляду судового рішення з усіх вирішених у постанові питань, встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини вчинення правопорушення, доведеність вини ОСОБА_1 за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Що стосується висновку судді місцевого суду, яким обґрунтовано рішення про накладення адміністративного стягнення та повернення ОСОБА_1 вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як визначено ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст. 471 МК України визначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

За змістом ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

При розгляді справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 та накладенні на нього адміністративного стягнення суддею місцевого суду вказані вимоги закону були дотримані. А з огляду на встановлені в указаній справі ряд суттєвих обставин, які впливають на рішення в частині стягнення, суддею обґрунтовано була застосована практика Європейського суду з прав людини.

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення, суддя місцевого суду врахував особу порушника; фактичні обставини вчиненого ним з необережності правопорушення, в тому числі і те, що грошові кошти, які ОСОБА_1 мав при собі при перетині державного кордону України, мають законне походження, оскільки є його заощадженнями від заробітної плати і ввозив він їх в Україну для оплати лікування дружини; відсутність в матеріалах провадження відомостей, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації, при тому, що предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками або зборами.

Отже, висновок судді місцевого суду про те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 та за сукупності встановлених у справі обставин не підлягає застосуванню, є вірним.

В суді апеляційної інстанції представник Київської митниці ДФС, підтримуючи апеляційну скаргу, наполягав на тому, що відсутні підстави вважати, що застосування конфіскації грошових коштів буде «індивідуальним надмірним тягарем» на ОСОБА_1 .

З приводу таких доводів апелянта слід вказати, що з наявних у матеріалах справи даних та досліджених під час судового розгляду як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду документів вбачається, що ОСОБА_1 працює з серпня 2014 року в ОАЕ, а саме на посаді генерального директора в компанії «ЛАКІ ФАЙВ ФЗС» і його щомісячна заробітна плата становить 7 000 євро. 17 липня 2019 року він отримав заробітну плату за 3 місяці в розмірі 21 000 євро у зв`язку з від`їздом до України. В той же час дружина ОСОБА_1 проходить лікування в мережі стоматологічних клінік Люмі-Дент в м. Києві та відповідно до плану лікування № 00029674 від 08.07.2019 вартість її лікування складає більш ніж 500 000 грн. Отже доводи ОСОБА_1 про те, що частину заробітної плати він мав намір витратити на лікування дружини нічим не спростовані.

Указані обставини, які свідчать про походження та мету використання грошових коштів, а також дані щодо сімейного та майнового стану ОСОБА_1 , дають суду апеляційної інстанції, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, достатньо підстав для висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є непропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

Таким чином, вважаю, що суддею місцевого суду правильно застосовано відносно ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил, що сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. А тому апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2019 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 471, 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова Сергія Григоровича залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., та повернуто йому вилучену згідно з протоколом про порушення митних правил № 0356/12500/19 валюту, а саме 8 500 євро, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко