Справа №591/6993/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська
Номер провадження 33/816/76/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/6993/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 27 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю складу правопорушення, оскільки судове засідання тривало не достатньо часу для повного та обєктивного розгляду справи, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 керував автомобілем, у протоколі вказана недостовірна адреса місця проживання одного із свідків, суд не викликав працівника поліції, не витребував відеозаписи подій, а також не врахував пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення,

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.12.2018 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 18.11.2018 о 23-10 год. в м. Суми по вул. 20 років Перемоги ОСОБА_3 керував транспортним засобом BMW 320 CI д.н. JGB393 з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 6820, а також від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 404770 від 18.11.2018, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких 18.11.2018 о 23-25 год. у їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на стан алкогольного спяніння як за допомогою Alcotester Drager, так і в закладі охорони здоровя;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персональних мобільних відеореєстраторів працівників поліції, з яких вбачається як екіпажем патрульної поліції був зупинений автомобіль BMW 320 CI д.н. JGB393, водій якого одягнутий у продовгувату шапку та верхній одяг з прямими формами плечей пересів на заднє пасажирське сидіння, після чого особи, які там знаходилися змінювали місце свого сидіння. Також зафіксовано як один із працівників поліції повідомив, що водій одягнутий у пальто. Після цього, з правої сторони пасажирського заднього сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_3, одягнутий в одежу, яка за своїми зовнішніми ознаками співпадає з тією, в якій перебувала особа та на яку вказувала поліцейська як на водія транспортного засобу. Через деякий час, оскільки у працівників поліції були підстави вважати, що водій ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного спяніння, про що свідчили такі ознаки як запах алкоголю з порожнини рота, то у присутності двох свідків йому запропоновали пройти відповідний огляд на місці за допомогою алкотестера «Драгер» або ж у закладі охорони здоровя, на що він категорично відмовився;

- показаннями працівника поліції ОСОБА_6, наданих останнім апеляційному суду в якості свідка, який підтвердив зазначені на відеозаписі обставини щодо керування ОСОБА_3 транспортним засобом та відмови від проходження ним огляду на стан алкогольного спяніння;

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст обєктивно узгоджуються та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не зявляються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п.«d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише обєктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому, і сам ОСОБА_3 не заперечував факту відмови від проходження огляду на стан спяніння в установленому порядку і наполягав лише на тому, що не керував транспортним засобом в момент його зупинки працівниками поліції.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і показаннями ОСОБА_3, який категорично заперечив свою вину у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові судді.

Вказані вище показання ОСОБА_3 є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому їх слід вважати недостовірними доказами захисту.

Показання допитаного в апеляційному суді свідка ОСОБА_7, згідно яких транспортним засобом керував він, а не ОСОБА_3 також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності та повністю спростовуються наведеними вище доказами. При цьому, апеляційний суд враховує те, що після зупинки транспортного засобу та протягом тривалого часу складання протоколу про адміністративне правопорушення вказаний свідок, в тому числі й інші особи, які безпосередньо знаходилися в салоні автомобіля, не повідомляли працівникам поліції, що водієм був саме він. Сам свідок ОСОБА_7 після зупинки транспортного засобу заперечував, що керував ним.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої не викликав працівника поліції та не витребував інші докази, оскільки жодних клопотань чи заяв від ОСОБА_3 та його захисника не надходило, а тому справа про адміністративне правопорушення була розглянута на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Є необгрунтованими і доводи захисника відносно того, що в протоколі вказана недостовірна адреса місця проживання одного із свідків, а також щодо порушення процедури судового розгляду, зокрема дослідження доказів, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Незважаючи на те, що постанова не містить посилання на пояснення ОСОБА_3 до протоколу про адміністративне правопорушення, але фактично вони були враховані суддею суду першої інстанції при прийняття рішення.

Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок про те, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин транспортним засобом BMW 320 CI д.н. JGB393 під час його зупинки працівниками поліції керував саме ОСОБА_3, а не будь-яка інша особа.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку разом із дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга його захисника без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 27 грудня 2018 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОСОБА_1.