КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 , його захисника ОСОБА_2 та прокурора Санченка М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного лікаря Клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами, будучи суб`єктом, визначеним у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини другої ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» несвоєчасно подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування у зв`язку з отриманням подарунку в негрошовій формі а саме частини нежитлового приміщення (кафе-магазин) вартістю 163 171 грн. Зокрема подарунок ОСОБА_1 отримав 07.10.2017 року, а повідомлення подав по закінченню встановленого десятиденного строку, а саме 09.11.2017 року, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року стосовно ОСОБА_1 , просить її скасувати, а провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції зроблені невірні висновки, а також дана невірна оцінка фактичним обставинам справи, оскільки головний лікар такого закладу охорони здоров`я як Клінічна лікарня "Феофанія"- ОСОБА_1 не є посадовою особою юридичної особи публічного права, а відтак не є суб`єктом декларування, визначеного Законом України "Про запобігання корупції".

При цьому вказує, що відповідно до частини першої Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 5 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, охорони здоров`я (крім керівників закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня).

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що відповідно до Указу Президента України «Про Положення про Державне управління справами» Державне управління справами є спеціальним державним органом з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів. Державне управління справами підпорядковується Президентові України.

Розпорядженням Керівника Державного управління справами №60 від 15.03.2011р. затверджено Положення про Клінічну лікарню «Феофанія», відповідно до якого КЛ «Феофанія» перебуває в управлінні та підпорядкуванні Державного управління справами та входить до складу підприємств, установ та організацій, які забезпечують, зокрема, медичне обслуговування Президента України, Ради Національної безпеки та оборони, Адміністрації Президента України та інших, створених Президентом України консультативних, дорадчих та допоміжних органів, служб і не належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я чи до органів управління майном обласного, районного, міського рівня.

Оскільки державним управлінням справами як органом управління майном не приймалось рішень про віднесення Клінічної лікарні "Феофанія" до закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва і Севастополя) рівня, апелянт вважає, що ОСОБА_1 , який обіймає посаду головного лікаря закладу охорони здоров`я - Клінічної лікарні «Феофанія», в силу положень ч.ч. 1, 5 ст 45 Закону України «Про запобігання корупції» не відноситься до кола осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а отже не є особою, яка зобов`язана подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вказуючи на неоднозначне тлумачення Закону "Про запобігання корупції" щодо визначення суб`єктів декларування, поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При розгляді справи слід з`ясувати, чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом, чи є особа винною у його вчиненні, чи не має інших обставин, що виключають провадження у справі, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі цих вимог закону, а також ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя у постанові повинен навести докази вини особи, притягнутої до адміністративної відповідальності та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обгрунтованою та підлягає скасуванню.

Так, в оскаржуваній постанові, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а саме у порушенні вимог фінансового контролю, яка передбачає відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку - нерезидента або про суттєві зміни в майновому стані, зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного лікаря Клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами, будучи суб`єктом, визначеним у підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини другої ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» несвоєчасно подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування у зв`язку з отриманням подарунку в негрошовій формі, а саме частини нежитлового приміщення (кафе-магазин) вартістю 163 171 грн. Зокрема подарунок ОСОБА_1 отримав 07.10.2017 року, а повідомлення подав по закінченню встановленого десятиденного строку - 09.11.2017 року, чим допустив порушення Закону України "Про запобігання корупції" щодо своєчасного подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» головний лікар клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, який в порушення вимог ч.1 ст. 52 цього Закону, несвоєчасно повідомив про суттєві зміни у своєму майновому стані.

В обгрунтування прийнятого рішення суддя послався на лист НАЗК від 10.04.2019 року № 44-07/27383/19, отриманий на запит суду, згідно якого пунктом 1.12 Положення про Клінічну лікарню «Феофанія» Державного управління справами передбачено, що Клінічна лікарня «Феофанія» є юридичною особою. Крім того, відповідно до п. 3 Роз`яснень щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. ОСОБА_1 відповідно до розділу 6 Положення про Клінічну лікарню «Феофанія» Державного управління справами, наділений та виконує в межах компетенції організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в тому числі щодо здійснення керівництва діяльністю лікарні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції».

Зтакими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Проте, при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи та подані стороною захисту докази та аргументи.

За змістом норми закону, склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом якого є умисна дія - умисне неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, який приймає участь у розгляді справи, зобов`язані довести суду наявність в діях особи умислу на неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП вміщує вказівку на суб`єкт цього правопорушення та відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема на ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-6 КУпП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

У свою чергу частиною 5 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що дія розділу VII «фінансовий контроль» цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які, зокрема, здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, охорони здоров`я (крім керівників закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня.

Відповідно до Указу Президента України «Про Положення про Державне управліннясправами» - Державне управління справами є спеціальним державним органом з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів. Державне управління справами підпорядковується Президентові України.

Розпорядженням Керівника Державного управління справами №60 від 15.03.2011р. затверджено Положення про Клінічну лікарню «Феофанія», відповідно до якого КЛ «Феофанія» перебуває в управлінні та підпорядкуванні Державного управління справами і входить до складу підприємств, установ та організацій, які забезпечують, зокрема, медичне обслуговування Президента України, Ради Національної безпеки та оборони, Адміністрації Президента України та інших, створених Президентом України консультативних, дорадчих та допоміжних органів і служб.

Як вбачається з листа керівника Державного управління справами І.Куцика № 01-13/21/0503 від 18.03.2019 року (а.с.73) клінічна лікарня «Феофанія» не належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я (Міністерства охорони здоров`я України) та органів управління майном обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня і Державним управлінням справами не приймалось рішень про віднесення клінічної лікарні "Феофанія" до закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва і Севастополя) рівня.

Переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, апеляційним судом, з метою всебічного, повного і об"єктивного з`ясування обставин справи, які мають значення для вирішення справи, до Міністерства охорони здоров`я України та Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації направлено запит для з`ясування питання чи належить клінічна лікарня «Феофанія» до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я та чи віднесена клінічна лікарня «Феофанія» до закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня.

На вказаний запит Міністерство охорони здоров`я України та Департамент охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації повідомили, що клінічна лікарня «Феофанія» відноситься до сфери управління Державного управління справами і не відноситься до Переліку закладів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України, а також не входить до сфери управління Департаменту охорони здоров`я ( а.с.138, 140).

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне та множинне тлумачення прав і обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як вбачається з викладених вище положень законодавства,зокрема положень частини 5 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», роз`яснень цих положень та самих матеріалів справи, ОСОБА_1 , який обіймає посаду головного лікаря клінічної лікарні «Феофанія» є посадовою особою закладу охорони здоров`я, що не відноситься до закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня і на нього, відповідно до положень частини п`ятої ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», не поширюється дія розділу VII цього Закону України, а відтак його не можна вважати посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто суб`єктом декларування.

Твердження суду першої інстанції про те, що додатковим підтвердженням статусу «суб`єкта декларування» є сам факт подачі ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни майнового стану та його пояснення, що раніше він подавав відповідні декларації, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ці обставини, з огляду на відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності, що порушує вимогу «якості закону» та припускає неоднозначне і множинне тлумачення прав і обов`язків осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про запобігання корупції", не можуть бути безумовною підставою для підтвердження статусу ОСОБА_1 як «суб`єкта декларування».

За наведеним, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не є суб`єком вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та зважаючи на викладене, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по даній справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п.1. ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа№ 33/824/2218/2019 Категорія: ч.2 ст. 172-6 КУпАП

Головуючий в суді апеляційній інстанції - Сілкова І.М.