ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/7769/18 Суддя 1-ї інстанції: Пілюгіна О.М.
Провадження № 33/818/83/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, її захисника - адвоката Зеленцова Олексія Петровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 12.10.2018 року о 23:10 год. на 117 км. автодороги М-18, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем Ford Siera державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою газоаналізатора Драгер ARHK-0115 Alkotest 6820 на місці зупинки транспортного засобу та від огляду у лікаря нарколога в медичному закладі за адресою вул. Шевченко, 26, м. Харків, в присутності двох свідків, відмовилася.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2018 року скасувати, а провадження щодо неї закрити за відсутністю складу правопорушення.

В апеляційній скарзі вказує, що постанова прийнята без урахування усіх матеріалів та з порушенням норм процесуального права.

Зазначила, що відеозаписи з нагрудних камер поліцейських є недопустимим доказом, оскільки не містить жодних даних, які б підтвердили, що ОСОБА_2 керувала транспортним засобом.

Указала, що події, які зафіксовані на відео відбуваються на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, а не на дільниці 117 км. автодороги М-18.

Також зазначила, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки відеозаписи з нагрудних камер, а також пояснення свідків підтверджують цього.

Наголосила, що суб'єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є саме водій транспортного засобу, яким вона не була.

Крім того зазначила, що співробітники поліції в порушення вимог ст.268 КУпАП не роз'яснили їй права на користування послугами адвоката, а висновки суду про зворотне є необґрунтованими.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника Зеленцова О.П., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що в судовому засіданні було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських та встановлено, що 12.10.2018 року ОСОБА_2 було зупинено працівниками поліції та виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд за допомогою технічного засобу Драгер та в закладі охорони здоров'я, від чого ОСОБА_2 відмовилась. Спочатку вона повідомляла працівників поліції, що ніби то не керувала автомобілем, а лише проїхала десь 3 метри від свого будинку для того, щоб підвезти свою подругу додому, та вживала перед цим вино. Згідно відеозапису останні цифри 0250, ОСОБА_2 була ознайомлена зі своїми правами.

Викладені обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги, та свідчать, що ОСОБА_2 була водієм автомобіля, та при цьому вона порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №220655 від 12.10.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, розпискою ОСОБА_6, змістом зазначеного вище відеозапису

Таким доказам суд першої інстанції надав повну та належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови від 18.12.2018 року за доводами апеляційної скарги немає.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик