ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/5546/18 Суддя 1-ї інстанції: Горпинич О.В.
Провадження № 33/818/14/19
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11.09.2018 року о 05:15 по вул. Танкопія, 3/1 в м. Харкові, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2112» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку, проводився в КЗОЗ «ХОНД» у лікаря-нарколога.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року скасувати, та закрити провадження щодо нього.

В апеляційній скарзі вказує на те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував в автомобілі, який був припаркований у дворі згідно вимог Правил дорожнього руху України. Зазначив, що при складанні протоколу співробітники поліції не роз'яснили йому права та обов'язки передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП.

Наголошує, що відеозапис з нагрудних камер не може бути допустимим доказом, оскільки відео є неповним і не відображає суті справи, а крім того воно не містить жодних даних, які б підтверджували, що він керував транспортним засобом.

Вказує, що при визначені виду і розміру адміністративного стягнення суд не в повній мірі врахував, що в нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина та мати пенсіонерка, яким він фінансово допомагає.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судове засідання ОСОБА_2 не прибув, неодноразово апеляційним судом здійснювались заходи щодо належного його повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак останній судові повістки не отримував, в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі, у зв'язку з чим вважаю за можливе розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, відтворенням якого було встановлено, що ОСОБА_2 за власною згодою пройшов медичний огляд, та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння № 1850 від 11.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння. Згідно такого відеозапису останні цифри 0053, ОСОБА_2 не заперечував, що він керував транспортним засобом, а повідомив, що перед тим, як їхати перевіряв фари.

Викладені обставини не спростовані доводами апеляційної скарги, та повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (ПДР) встановлено, що водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об'єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а також ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД 047589 від 11.09.2018 року, висновком №1850 від 11.09.2018 року, вказаним вище відеозаписом. Вказаним доказам судом першої інстанції надано належну оцінку, підстав для сумніву у правильності такого рішення апеляційний суд не вбачає.

Доводи апелянта, що йому не було роз'яснено його прав апеляційний суд вважає хибними, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД 047589 від 11.09.2018 року ОСОБА_2, було ознайомлено з його змістом та роз'яснено його права, що підтверджується його підписом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 року у відношенні ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П.Цілюрик