1Справа № 335/4217/19 3/335/758/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., за участю прокурора Шевченко А.Ю., захисника Горського А.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Департаменту захисту економіки Управління захисту економіки в Запорізькій області Національної поліції України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який працює на посаді заступника голови обласної організації політичної партії «Наш край», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 15.04.2019 № №183 складеного старшим оперуповноваженим відділу протидії злочинам у галузях економіки житлово-комунальному господарстві та сфері інфраструктури управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Матвієнко Павло Дмитрович, будучи начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (наказ від 14.08.2013), згідно п. «в» ч.1 ст.3 Закону України „Про запобігання корупції та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у порушення вимог частини 2 ст.45 Закону України „Про запобігання корупції, вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, а саме: декларацію подав 31.05.2018 року, будучи звільненим 24.05.2018 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не визнав та пояснив, що він не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок чого в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Його захисник Горський А.О. у судовому засіданні пояснив, що в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, оскільки він не мав можливості подати декларацію, крім того, зазначив те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності пройшли. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 умислу та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання, оскільки декларацію ним було подано 31.05.2019 року. Просив справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Прокурор у судовому засідання зазначив, що в діях начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим просить визнати його винним та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, передбаченому санкцією вказаної статті КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, доводи захисника та висновки прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 14.08.2013 №105-р ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 15.08.2013 року.

15.08.2013 року ОСОБА_1 було попереджено про встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції» обмеження, пов`язані з прийняттям на державну службу та її проходженням.

Наказом від 24.11.2014 року №148-р звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області 24.11.2014 року за систематичне невиконання без поважних причини службових обов`язків.

Наказом від 18.05.2018 року № 99-р, до якого наказом від 24.05.2018 року №111-р внесено зміни, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 21.05.2014 року.

Згідно із наказом від 24.05.2018 року №76-к начальник регіонального відділення ОСОБА_1 приступив до виконання функціональних обов`язків начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 24.05.2018 року.

Наказом від 24.05.2018 року №108-р ОСОБА_1 на підставі його особистої заяви звільнено з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна по Запорізькій області 24.05.2018 року за угодою сторін.

Згідно сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями - 31.05.2019 року.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у виді неподання, або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Разом з тим, встановлено, що після поновлення ОСОБА_1 наказом від 18.05.2018 року № 99-р, до якого наказом від 24.05.2018 року №111-р внесено зміни, на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 21.05.2014 року, його не було попереджено про встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання корупції» обмеження, пов`язані з проходженням державної служби.

Подача ОСОБА_1 31.05.2019 року декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, не може свідчити про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Так, зібрані по даній справі матеріали не містять жодних належних доказів, які б з достовірністю свідчили про об`єктивні та суб`єктивні ознаки інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому, не існує жодних доказів, що несвоєчасне подання декларацій вчинене умисно, коли ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Отже, відсутня суб`єктивна сторона даного правопорушення, яка є обов`язковою складовою будь-якого правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. У разі браку чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить принципу «ніякого покарання без закону», що закріплений у ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди при розгляді справ зобов`язані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права України.

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Христов проти України» від 19.02.2009, заява №4465/04). Правова визначеність вимагає, щоб норми актів були зрозумілими, точними й гарантували, що ситуації та правовідносини будуть передбачуваними. Адже інакше не можна забезпечити однакового застосування положень законів, що уможливлює необмежене їх трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Принцип правової визначеності як одного з елементів верховенства права є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Положеннями статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

В своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції не винуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і не двозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Статтею 247 КУпАП визначено, що провадження за адміністративним правопорушенням не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю за низкою обставин, в тому числі і у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області 24.05.2018 року, в день поновлення на роботі за рішенням суду, та фактично не виконував обов`язки на займаній посаді, після поновлення на роботі не був ознайомлений з вимогами Закону України „Про запобігання корупції. Крім того, неможливість подання декларації перед звільненням зумовлена тим, що Наказ про звільнення ОСОБА_1 надійшов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області 30.05.2018 року, трудова книжка отримана 29.05.2018 року. Крім того, на несвоєчасність подання ОСОБА_1 декларації вплинула відсутність Електронного цифрового підпису та необхідність його отримання в Єдиному центрі ДФС та необхідність отримання довідок про доходи.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у вказаній справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В.В. Калюжна