КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 3 червня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 9 травня 2019 року о 2 год. 45 хв. керував транспортним засобом «Mersedes Benz vito» державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві по вул.. Драйзера, 11, від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, так як його права порушені працівниками патрульної поліції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд не повідомив про день та час розгляду справи, та розглянув справу однобічно та упереджено.

По фактичних обставинах апелянт посилається на те, що на момент, начебто, вчиненого правопорушення він не був у статусі водія, а, навпаки, був пасажиром, так як його (апелянта) друг перебував за кермом автівки, а апелянт є лише власником транспортного засобу, і в момент події у нього не було водійського посвідчення.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що, коли підійшли працівники патрульної поліції, він надав документи на транспортний засіб, а через деякий час його намагались спровокувати на хабар за нібито вчинення не зрозуміло якого правопорушення, з чим він не погодився. Апелянт вказує, що поліцейські увімкнули нагрудну камеру та почали звинувачувати його у перебуванні в стані наркотичного сп`яніння та пропонувати проїхати до медичного закладу, на що він звичайно не погодився через те, що не перебував у статусі водія, а був пасажиром на той момент, про що можуть підтвердити свідки події.

ОСОБА_1 неодноразово викликався до суду апеляційної інстанції у встановленому законом порядку. Однак останній не отримує судові повістки, у зв`язку з чим останні повернуті до суду із позначкою «повернення за терміном зберігання» (ас. 24-27). Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зобов`язати ОСОБА_1 отримати судові виклики.

Окрім того, судом приймалися заходи для повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи в телефонному режимі. Проте, ОСОБА_1 на телефонний дзвінок не відповідає.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом приймалися встановлені законом заходи для виклику апелянта в суд апеляційної інстанції, однак, ОСОБА_1 не отримує судові повістки, не відповідає на телефоні виклики, самостійно не цікавиться ходом розгляду справи, вважаю можливим провести апеляційний розгляд на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з матеріалами справи, на адресу за місцем проживання ОСОБА_1 районним судом направлена судова повістка про виклик останнього до суду на 3 червня 2019 року на 09.30 год. (ас. 9-10).

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-які клопотання до суду не подавав, у зв`язку з чим суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 .

Однак, доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що він не був своєчасно повідомлений про день та час розгляду справи, оскільки повістку отримав пізніше, ніж відбулось судове засідання, матеріалами справи не спростовані.

Разом з тим, 7 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду, де й отримав копію постанови (ас. 13), та своєчасно, у встановлений законом строк, подав апеляційну скаргу, тим самим реалізував передбачене законом право на апеляційне оскарження постанови суду.

Проте, в судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, розглядом справи не цікавиться.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони не ґрунтуються на сукупності доказів, наявних у справі та досліджених судом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери поліцейського з місця пригоди, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 8).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 163671 від 9 травня 2019 року, ОСОБА_1 9 травня 2019 року о 02.45 год. керував автомобілем «Mersedes Benz vito» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.. Драйзера, 11, у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що слабо реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП(ас. 1).

У поясненнях особи, яка притягається до адмінвідповідальності, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що з постановою не згодний, під дією наркотичних засобів не знаходиться, працівники поліції будь-які тести не проводили, очі його у темноті роздивитися не могли, руки їм не показував, так як тримав їх у кишені.

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 , зазначені у протоколі, спростовуються відеозаписом подій, наявним у справі.

Згідно з відеозаписом, який розпочинається о 02:39:58, інспектор патрульної поліції в присутності ОСОБА_1 роз`яснює двом свідкам, що був зупинений транспортний засіб «Мерседес Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , в ході спілкування з яким у останнього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Інспектор патрульної поліції пропонує водію пройти огляд в медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 обурюється щодо тремтіння пальців рук, показує інспектору та свідкам руки, на що інспектор патрульної поліції пояснює водієві, що це є однією з ознак наркотичного сп`яніння, та запитує у водія, чи погоджується останній проїхати до лікаря нарколога за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6. Водій відмовляється проїхати до лікаря нарколога (02:41:04 час відеозапису події). Інспектор патрульної поліції запитав повторно, чи погоджується водій проїхати до медичного закладу для огляду, на що водій відповів запереченням, вказавши, що він вже говорив працівникам поліції, що не погоджується нікуди їхати (02:41:08 час відеозапису події). В подальшому водій обурюється та запитує інспектора патрульної поліції анкетні дані, на що інспектор повідомляє, що представлявся вже, що звати його ОСОБА_2 . Після цього ОСОБА_1 звертається до одного із свідків зі словами: «Ви ж також водій?». На цьому відеозапис завершено (02:41:41) (ас. 7).

Аналізуючи дані, зафіксовані на відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, вважаю, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а його цілий день возив товариш, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що будь-яких заперечень з приводу підстав та обставин зупинки працівниками поліції транспортного засобу саме під керуванням ОСОБА_1 останній не висловлював, як і не заперечував висновок працівника поліції про те, що зіниці його очей не реагують на світло. Про ці обставини ОСОБА_1 також не зазначав і у поясненнях, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Відомості про те, що автомобілем нібито керував товариш, ОСОБА_1 вказані тільки в апеляційній скарзі. Вважаю, що зазначені в апеляційній скарзі обставини направлені на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до відеозапису працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, останній не заперечує і в апеляційній скарзі. Вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 3 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва