Справа № 713/2355/18
Провадження №3/713/61/19
ПОСТАНОВА

іменем України

27.02.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючий суддя Кибич І.А., з участю секретаря Головач О.Д., розглянувши адміністративну справу яка надійшла з Управління Держпраці у Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП - НОМЕР_1), зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 провул.Мигівський, 1, Вижницького району Чернівецької області, фізична особа-підприємець, за ст.41 ч.1, ст.41 ч.3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, за місцем реєстрації підприємницької діяльності по провулку Мигівський, 1 в смт.Берегомет, Вижницького ра йону Чернівецької області, впродовж січня-листопада 2018 року не забезпечив виплату заробітної плати працівникам за першу половину місяця та другу половину місяця через проміжок в шістнадцять календарних днів, виплачуючи заробітну плату один раз у місяць, а саме: заробітна плата за жовтень виплачена 14 листопада 2018 року, чим допустив порушення ч.ч.1, 2, 3 ст.115 КЗпП України. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.41 ч.1 КУпАП.

ОСОБА_1, за місцем реєстрації підприємницької діяльності по провулку Мигівський, 1 в смт.Берегомет, Вижницького ра йону Чернівецької області, у вересні 2018 року використовуючи найману працю громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, за цивільно-правовими договорами та 14.12.2018 року 2018 року в деревообробному цеху знаходився ОСОБА_4, чим допустив порушення ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.41 ч.3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав частково, а саме зазначив, що допустив порушення щодо не виплати вчасно заробітної плати, порушення усунуто. Що стосується порушень,які зазначені інспектором в протоколі про те, що він допустив до роботи працівників без укладення з ними трудового договору вину не визнав, оскільки між ним та працівниками були укладені цивільно-правові угоди на виконання робіт, вважав, що не порушує КЗпП України. Просив справу за ст.41 ч.3 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень передбачених ст.41 ч.1 та ст.41 ч.3 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №ЧВ-1468/18/1498/АВ/П/1ПТ від 17 грудня 2018 року, актом інспекційного відвідування, яка використовує найману працю №ЧВ-1468/18/1498/АВ від 17.12.2018 року, приписом про усунення виявлених порушень №ЧВ-1468/18/1498/АВ/П від 17.12.2018 року, копіями відомості на виплату готівки №1 за січень 2018 року, відомості на виплату готівки №2 за лютий 2018 року, відомості на виплату готівки №3 за березень 2018 року, відомості на виплату готівки №4 за квітень 2018 року, відомості на виплату готівки №5 за травень 2018 року, відомості на виплату готівки №7 за липень 2018 року, відомості на виплату готівки №8 за серпень 2018 року, відомості на виплату готівки №11 за жовтень 2018 року.

У диспозиції ч.3 ст.41 КУпАП зазначено, що відповідальність за вказане правопорушення настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Згідно ст. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В акті перевірки серед виявлених порушень зазначено числі про недотримання позивачем вимог ст.24 КЗпП України - допущення працівників до роботи без укладання трудових договорів.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Матеріалами справи підтверджено що у ОСОБА_1 на підставі цивільно-правових договорів №1 від 01.09.2018 року, №2 від 04.09.2018, №3 від 04.09.2018 року працювали ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідно до вказаних договорів працівники зобовязувалися надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобовязувався оплатити дані послуги (роботи).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже визначальним для вирішення спірних правовідносин є наявності ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно наданих цивільно-правових договорів вбачається, що працівники зобовязались виконувати роботи протягом одного року. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а лише обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги), не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Разом з цим, як встановлено під час перевірки, наказів про прийом на роботу та звільнення, особових карток працівників, книги обліку руху трудових книжок, відомостей нарахування та виплати заробітної плати, повідомлень ДФС про прийом на роботу працівників ОСОБА_1 надано не було.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналізуючи встановлені під час розгляду обставини справи, суд приходить до висновку, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту). Аналогічний висновок викладений в постанові ВС від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17(провадження №К/9901/15518/18)

Таким чином, суд вважає, що фактично в даному випадку між працівниками та ФОП ОСОБА_1 виникли трудові, а не цивільно-правові відносини, які не були оформлені шляхом укладення трудових договорів, в звязку із чим в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 ч.3 КУпАП, а саме: фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №ЧВ-1468/18/1498/АВ/П/2ПТ від 17 грудня 2018 року, актом інспекційного відвідування, яка використовує найману працю №ЧВ-1468/18/1498/АВ від 17.12.2018 року, приписом про усунення виявлених порушень №ЧВ-1468/18/1498/АВ/П від 17.12.2018 року, копіями цивільно-правових угод від 01 вересня 2018 року та №2 від 04.09.2018 року, №3 від 04.09.2018 року.

Статтею 36 ч.2 КУпАП встановлено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.41 ч.1, 41 ч.3 КУпАП доведена, стягнення необхідно накласти в межах санкції передбаченої ст.41 ч.3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його майновий стан, ступінь вини, помякшуючі та обтяжуючі відповідальність обставини. Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, що на думку суду, буде відповідати завданням КУпАП та достатнє для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому, із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 384,20 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.40-1, 41 ч.1, 41 ч.3, 221, 283, 284, 287-289 КУпАП, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.41 ч.1, ст.41 ч.3 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі пятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500,00 (вісім тисяч пятсот) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (Триста вісімдесят чотири) гривні 20 (Двадцять) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: І. А. Кибич