Справа №591/2619/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 33/816/309/19 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу, 17 квітня 2019 р. о 03.35 год. у м. Суми, по пр. М.Лушпи, 44, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем АЗЛК 2141, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився із застосуванням газоаналізатора алкотестер № 2261, в присутності двох свідків.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з винесеною постановою судді, посилається на її необґрунтованість та просить скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

За змістом доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність фактів, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення і доказів, на які посилався суд, а саме: в протоколі зазначено алкотестер 2261, тоді як в постанові суду - «Акотест - 6810». При цьому, зазначає, що останній технічний пристрій газоаналізатор «Драгер Алкотест-6810» є недозволеним для використання на території України.

Також, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього є недійним, а результати огляду на стан сп`яніння, вказані в постанові суду неналежними, недопустимими доказами.

Заперечує, що він був належним чином сповіщеним про розгляд даної справи, а також стверджує, що він не отримував копію протоколу і в протоколі не розписувався, тому вважав, що оскільки справа розглянута у його відсутність, порушені його права на захист.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке мотивоване тим, що справа була розглянута за його відсутності та копію постанови ним отримано лише 20 червня 2019 року.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури ОСОБА_1 було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання та поданої апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку на оскарження постанови судді підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2019 року була винесена за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зарічним районним судом м. Суми направлялась копія постанови відносно ОСОБА_1 , однак повернулась не врученою (а.с. 14-15,20-21). З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію даного судового рішення лише 20 червня 2019 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 травня 2019 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові суду, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 154355 від 17 квітня 2019 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає (а.с.1); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.04.2019 р., які кожен окремо підтвердили, що в їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов на місці огляд за допомогою газоаналізатора Алкотест 2261, проба позитивна 1,84 ‰ (а.с. 4-5); роздруківкою приладу, відповідно до якого результат тестування становив 1,84 ‰ (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що результат огляду ОСОБА_4 за допомогою газоаналізатору Alcotest 2261, позитивний - 1,84 проміле, що огляд проводився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, про що свідчить його підпис (а.с.3); розпискою ОСОБА_5 про зобов`язання не допускати за кермо ОСОБА_1 та доставити його за місцем проживання (а.с.6), матеріалами відеофіксації події (а.с. 9), а також іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на те, що в протоколі зазначено алкотестер 2261, тоді як в постанові суду йдеться про «Акотест - 6810», не спростовують висновок судді про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений номер алкотестера, а не його назва, що підтверджується відповіддю УПП в Сумській області.

Крім того, апелянтом не надано належних доказів оскарження у встановленому законом порядку дії працівників поліції, які проводили огляд на стан сп`яніння, тому відсутні підстави вважати недійним результат огляду на стан сп`яніння та вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про те, що належним чином не був сповіщений про час та місце розгляду справи, чим були порушені його права на захист, позаяк такі твердження не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В той же час, доводи апелянта при обґрунтуванні неявки ОСОБА_1 до судового засідання зводяться до аргументу, що він не був обізнаний з часом розгляду справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, поліцейськими повідомлялось ОСОБА_1 про те, що судовий розгляд справи відносно нього відбудеться о 9 годині 07 травня 2019 року у Зарічному районному суді м. Суми за адресою: м. Суми, пр. Академічний, 13.

Отже, неявка особи до судового засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

За таких обставин та відповідно до вимог ст.268 КУпАП, що не передбачають обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч.2 ст.130 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, місцевий суд обґрунтовано визнав за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, тому визнає їх неправдивими і розцінює їх як спосіб захисту, спрямований на уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки такі доводи апелянта спростовується матеріалами справи, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ним поставлено підпис, як особи, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги ст.ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2019 року.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.