Категорія: ч.1 ст.41 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

секретаря - Старенько Л.М.,

особи, що притягається до відповідальності, - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, директор приватного підприємства «Західпласт», до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 41 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 510 (п'ятсот десять) грн.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи директором приватного підприємства «Західпласт», в порушення вимог статті 116 КЗпП України, в день звільнення не провів повний розрахунок по оплаті праці із звільненим працівником, а саме: ОСОБА_3, який звільнений з 01.12.2017 року на підставі наказу № 3-К від 01.12.2017 року. Розрахунок по оплаті праці із ОСОБА_3 (виплата йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки) проведено 20.07.2018 року, чим порушено вимоги вказаної статті.

Своїми діями директор приватного підприємства «Західпласт» ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КпАП України.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою захисник в апеляційній скарзі вважає постанову незаконною та необґрунтованою. Просить постанову скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Беручи до уваги обставини, за яких апеляційну скаргу не було вчасно направлено до суду, то на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України, захисником був пропущений з поважних причин у зв'язку з чим підлягає поновленню.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 зазначеного у постанові суду адміністративного правопорушення підтверджується перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав відповідну юридичну оцінку, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення № ВЛ 484/405/АВ/П/ПТ, складеного о 15:15 год. 08.08.2018 року (а.с.1-2);

- актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВЛ 484/405/АВ від 07.08.2018 року (а.с. 3);

- наказом № 3-К від 01.12.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади менеджера по оптовій торгівлі за згодою сторін згідно ст.36 КЗпП з 01 грудня 2017 року;

- відомістю розподілу витрат «Західпласт» від 20.07.2018р. та платіжним дорученням № 2030 від 20.07.2018р.

Що стосується доводів захисника, про те, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не відносить до фонду заробітної плати то вони не заслуговують на увагу, оскільки з Інструкції зі статистики заробітної плати, а саме з п . 2.2.12 вбачається, що оплата та суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та

додаткових відпусток у розмірах, передбачених законодавством, відноситься до фонду додаткової заробітної плати, який відповідно до пункту1.2. відноситься до фонду оплати праці.

З огляду на вищенаведене та оцінивши всі матеріали справи в сукупності приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним ст.116 КЗпП України, а тому дії останнього вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 41 КпАП України.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1, відповідає вимогам ст.23, 33 КпАП України.

Інші твердження апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як були досліджені і перевірені судом і з обґрунтуванням спростовані з наведенням в постанові відповідних мотивів

Суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи, які тягнули б за собою скасування постанови, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року в даній справі.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук