Справа № 431/4795/19
Провадження № 33/810/168/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 10 вересня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, громадянка України, працює секретарем помічника керівника виконкому Старобільської міської ради, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП ,

встановила:

ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП за те, що виконуючи повноваження депутата Старобільської районної ради Старобільського району Луганської області, в порушення вимог ч.ч. 1,2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи державним службовцем, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Отже, ОСОБА_1 , починаючи з 1 січня 2019 року, і не пізніше 1 квітня 2019 року зобов`язана подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, однак така декларація подана останньою 06 травня 2019 року, тобто несвоєчасно без поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Старобільського районного суду Луганської області від 10 вересня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст.38 КпАП України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового твердження, що строк притягнення до адміністративної відповідальності не сплинув. У протоколі про адміністративне правопорушення №182 від 13.08.2019 року днем виявлення правопорушення вказано день складання протоколу, тобто 13.08.2019 року, але датою виявлення правопорушення є дата опублікування декларації на офіційному веб-сайті НАЗК, тобто у передбаченому законом спеціально для контролювання майнового стану суб`єктів відкритому джерелі, а цією датою є 06.05.2019 року. Працівники поліції виявили правопорушення раніше за дату складання протоколу, про що свідчить надсилання ними листа до НАЗК щодо збоїв в роботі системи, а також взяття у ОСОБА_1 дозволу на збір персональних даних для можливості дати запит в НАЗК. Підтверджує цей факт те, що протягом травня - червня працівники поліції неодноразово викликали її для надання пояснень та показань по даній справі та ці дані підтверджувались прокурором в судовому засіданні.

Стверджує, що матеріалами справи не підтверджено наявності прямого чи непрямого умислу, а таке провадження підлягає закриттю вже за цією обставиною.

Пояснює, що за вказаний період у її доходах та матеріальному стані змін не відбулось, а отже у неї не було жодної цілі приховувати доходи чи придбання.

Вважає, що в її випадку відбулась помилка в роботі системи. Наявність такої помилки підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, де зазначено, що у листі НАЗК №71-03/38357 від 11.05.2019, вказується, що з 04.03.2019 року у окремих користувачів при роботі з ІТС Реєстр спостерігались помилки, які в повній мірі були усунуті адміністратором ІТС Реєстр ДП «Українські спеціальні системи» 06.06.2019 року о 14:40.

Відмічає, що суд не врахував її матеріальне становище, характеристику з місця роботи та інші обставини, що пом`якшують відповідальність.

Заслухавши ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги прокурора Сухіна Д.В., котрий заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного із корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення.

Як вбачається із матеріалів провадження, днем виявлення дій ОСОБА_1 є 13 серпня 2019 року, коли був складений відповідний протокол № 182 ( а.п.2-8) і у той же день скерований до суду.

10 вересня 2019 року матеріали справи були розглянуті судом у присутності ОСОБА_1 , тому, доводи апеляційної скарги про пропуск строків накладення адміністративного стягнення є необґрунтованим і у цій частині прохання про закриття провадження на підставі ст.38 КпАП України задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до витягу про порядок проведення першої сесії Старобільської районної ради сьомого скликання, зареєстрована обраним депутатом до Старобільської районної ради (а.п. 16-17).

Виконуючи відомі їй (згідно власноруч підписаного попередження про обов`язок декларування від 07.02.2019) попередження про обов`язок декларування майна, доходів та витрат, у період часу з 03 по 06 березня 2019 року, відповідно до письмового звіту НАЗК ( а.п. 27-30) ОСОБА_1 вносила відомості та заповнювала декларацію за 2018 рік.

Але, відповідно до її пояснень, припустилась помилки, не натиснувши функцію "Подати декларацію".

Після того, як у травні 2019 року від працівників правоохоронних органів їй стало відомо про те, що її декларація не з`явилась на сайті НАЗК, за допомогою нового електронного ключа "Приватбанка" така декларація була нею подана та підписана.

За змістом ч. 1 ст. 1726 КУпАП конструктивною ознакою суб`єктивної сторони несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є вина особи у формі прямого чи непрямого умислу.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала цих наслідків (ч. 1 ст. 10 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч. 1 ст. 11 КУпАП).

Основною причиною пропуску строку подання щорічної декларації, було те, що ОСОБА_1 не перевірила подання документу.

При цьому, у постанові суду, а також доказами, які містяться у справі про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією ці доводи ОСОБА_1 про причини несвоєчасного подання нею декларації не спростовані.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 подала декларацію одразу після дзвінка від працівника Департаменту захисту економіки Національної поліції України та отримання нею електронного ключа доступу до системи подання та оприлюднення. Таке повідомлення в порядку ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій, а відтак і наявності суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Сукупність наведених вище обставин доводить невідповідність ухваленої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі у їх сукупності та взаємопов`язаності.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання щорічної декларації, отже, у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КпАП України щодо ОСОБА_1 закрити, скасувавши постанову Старобільського районного суду Луганської області від 10.09.2019 року.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 10 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити, за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Рябчун