КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ЧернецькоїО.М.

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Бухуна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_4 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року, якою

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352, 40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_4 визнаний винуватим в тому, що 22 лютого 2018 року близько 23.15 год. по пр. Героїв Сталінграда, 15 в м. Києві керував автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), і відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бухун Ю.В. в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що суд виніс постанову з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, не з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вивчення справи, а також не дотримався вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за наявності відповідного клопотання про відкладення розгляду справи. Окрім того, як зазначає апелянт, місцевий суд всупереч вимогам ст. 285 КУпАП не вручив та не надіслав копію оскаржуваної постанови.

Як вказує захисник в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 в кожному своєму клопотанні про відкладення розгляду справи винним себе не вважав та бажав особисто надати суду пояснення з приводу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт також зазначає про те, що суд формально та однобічно віднісся до загальних правил накладення адміністративного стягнення, оскільки жодне із положень ч. 2 ст. 33 КУпАП не було судом перевірено, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які повинні впливати в дійсності на накладення стягнення.

Також, апелянт вказує, що суд частково задовольнив клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, але не викликав та не допитував свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також не викликав експерта, який би встановив, як впливають ліки, які приймав ОСОБА_4 22 лютого 2018 року на його стан, а, окрім того, не задовольнив клопотання захисника про відкладення розгляду справи, що призначено на 15 травня 2018 року, оскільки останній просив відкласти розгляд справи для вирішення іншої справи - за позовом ОСОБА_4 до Солом'янського районного суду м. Києва про визнання незаконними дій інспектора патрульної поліції 2 роти 1 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5

Захисник наголошує на тому, що суд безпідставно визнав встановленим факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, а в протоколі не зазначено який саме огляд пропонувався працівником поліції - на місці чи в закладі охорони здоров'я.

Також захисник вказує, що в протоколі зазначено ознаки сп'яніння, але не зазначено, які були зіниці очей - звужені чи розширені, а реагування зіниць на світло поліцейським не перевірялось, він тільки перелічив ознаки, які характеризують стан сп'яніння, відповідно до Інструкції № 1452/735.

Апелянт також стверджує про те, що на місці події огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, поліцейським проведено не було, а також ОСОБА_4 направлення на огляд на стан сп'яніння до закладу охорони здоров'я не надавалось.

Окрім того, апелянт наголошує, що працівниками поліції в порядку адміністративного затримання не була забезпечена протягом трьох годин доставка водія до медичного закладу, якби, у водія дійсно були ознаки, які зазначені в протоколі, але поліцейський не визнав за необхідне доставити водія до медичного закладу.

Апелянт звертає особливу увагу на те, що перелічені в протоколі ознаки притаманні не лише наркотичному, але в більшості випадків, притаманні алкогольному сп'янінню.

Захисник вказує також, що ОСОБА_4 не відмовлявся від проходження огляду за допомогою технічних засобів, а медичний огляд в закладі охорони здоров'я йому не пропонували, а відповідне направлення не надавали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4 та його захисника Чернецької О.М. на підтримку вимог апеляційної скарги, переглянувши відеозапис, який наявний в матеріалах справи, опитавши свідків за клопотанням сторони захисту, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова місцевого суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, підтримуючи апеляційну скаргу, пояснив суду, що він є ВІЛ-інфікованим та проходить сувору терапію, яка полягає у прийомі ліків чітко по годинах. 22 лютого десь біля 22 години він, керуючи автомобілем, був зупинений працівниками патрульної поліції, які запідозрили його в перебуванні з ознаками наркотичного сп'яніння. Працівники поліції запропонували проїхати йому до медичного закладу, на що він погодився та запитав, як довго буде тривати процедура, пояснивши, що йому необхідно прийняти ліки. На запитання працівників поліції він пояснив, що ліки, які він вживає, дозволяють йому керувати транспортним засобом. На це працівники поліції йому відповіли, що час на огляд залежить від того, скільки людей буде в медзакладі. Тоді він попросив працівників поліції по дорозі в медичний заклад заїхати до нього додому, щоб він взяв ліки, але працівники поліції почали пропонувати йому відмовитись від огляду, вказавши на те, що у нього в подальшому з цього приводу не буде проблем. Це тривало досить довго. Він пропустив час прийому ліків, почав нервувати з цього приводу. Працівники поліції, дізнавшись, що йому треба прийняти ліки в певний час, почали говорити, що в його інтересах з метою своєчасного прийняття ліків не їхати до медзакладу, відмовитись від проходження, тоді він скоріше поїде додому, внаслідок чого він, переймаючись, що ним пропущений час прийому ліків, за пропозицією працівників поліції погодився з відмовою проходження огляду. Від керування автомобілем він відсторонений не був.

Захисник Чернецька О.М. підтримала доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та звернула увагу на те, що працівники поліції тиснули на ОСОБА_4, а суд першої інстанції не довів належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапису, який би зафіксував всю подію, матеріали справи не містять.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції допитано свідка ОСОБА_7, який повідомив, що, на його думку, це працівники поліції підставили водія. Він був свідком, як особа відмовлялась від підпису протоколу. Щодо підозри особи на стан наркотичного чи алкогольного сп'яніння, він (ОСОБА_7) не звернув увагу. Відмови особи від проходження огляду на стан сп'яніння не було. Він пам'ятає, що водій відмовлявся від підпису документів. Пояснення, які він (ОСОБА_7) підписав, на момент, коли його запросили, були вже написані. Його вина, що він їх не читав, оскільки він без окулярів погано бачить, а було на вулиці темно, майже ніч. Чи перебував водій з ознаками будь-якого сп'яніння, сказати не може, але водій вільно володів мовою, координація рухів була добра, однак, стверджувати однозначно він не може, оскільки не є фахівцем в цьому. В його присутності працівники патрульної поліції в очі водію не світили, і будь-які дії в його присутності не просили водія вчинити.

Після перегляду відеозапису подій ОСОБА_7 вказав про те, що він не пам'ятає подій, які наявні на відеозапису, він пам'ятає тільки, що водій відмовлявся від підпису протоколу.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_8. пояснив, що пізно ввечері був зупинений працівниками патрульної поліції, які повідомили, що ОСОБА_4 знаходиться в стані наркотичного сп'яніння. Він ще уточнив, в якому саме стані водій. Коли він підійшов до ОСОБА_4, то останній мав червоні очі та відвернувся від нього (ОСОБА_8). ОСОБА_4 ні з ким не розмовляв, і в його присутності ОСОБА_4 працівники патрульної поліції питань не задавали. Щодо вживання якихось пігулок з боку водія ніяких пояснень він не чув. Таку поведінку та мовчання ОСОБА_4 він розцінив як відмову від проходження експертизи.

Під час апеляційного розгляду переглянуто диск з відеозаписами подій, який, у зв'язку з відсутністю такого диску в матеріалах справи на аркуші 4, був витребуваний апеляційним судом.

На вказаному диску міститься 3 відеофайли.

Перший відеофайл розпочинається 22 лютого 2018 року о 22.23 год. з того, що працівник поліції вказує ОСОБА_4, що в нього вбачаються ознаки наркотичного сп'яніння, не називаючи їх, та пропонує проїхати до лікаря нарколога. ОСОБА_4 погоджується, на що працівник поліції вказує, що у ОСОБА_4 є два виходи: поїхати або відмовитись. ОСОБА_4 питає, якщо він відмовиться, він на роботі. Після чого ОСОБА_4 питає, чи недовго це, йому відповідає хтось із працівників поліції, що хвилин 45, на що ОСОБА_4 погоджується їхати. Йому пропонують закрити автомобіль, поставивши біля узбіччя. Файл закінчується о 22.24 год.

Другий файл розпочинається о 23.04 год. з того, що стоїть два чоловіки, працівник поліції звертається до особи на ім'я ОСОБА_4 та говорить про те, що зупинили його, пояснили причину зупинки, виявили підозру, що перебуває в стані наркотичного сп'яніння, спочатку він хотів поїхати, потім відмовився від проходження на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку на вул.. Визволителів, 6, тобто, він відмовляється, та запитує, чи так це, в присутності двох свідків. Хтось говорить: «Ну так», після чого працівник поліції говорить: «Чекайте». Файл закінчується о 23.05 год.

Третій файл розпочинається о 23.06 з того, що працівник поліції зачитує зміст протоколу, в якому зазначає ознаки наркотичного сп'яніння, з чим особа не погоджується. На це працівники поліції повідомляють, що він з цим буде розбиратися в суді. Працівник поліції каже, що він вбачає такі ознаки, з чим водій знову не погоджується. Після цього працівник поліції починає світити в очі водію, задаючи питання, чому зіниці не реагують на світло. Водій вказує, що він на замісній терапії, про що він вказував працівникам поліції, не погоджується з тим, що написано в протоколі. Працівники поліції вказують, що заборонено вживати ліки, які уповільнюють швидкість та реакцію. Водій обурюється. Після чого йому працівники поліції кажуть, що або він підписує протокол та йому видають тимчасовий дозвіл на керування, або він відмовляється і тимчасовий дозвіл отримує на вул.. Народного ополчення, 9. Працівник поліції каже, що водій відмовився від огляду в присутності двох свідків, на що водій відповідає, що тільки що було все інакше. Працівник поліції продовжує зачитувати протокол, з яким водій знову не погоджується, та каже, що працівники поліції говорили, що його в суді можуть виправдати, то як з таким протоколом його виправдають. Працівник поліції вказує, що є пояснення свідків, його викличуть в Оболонський суд, де він все пояснить. Працівник поліції пропонує запросити іншого водія, що вони зобов'язані його відсторонити від керування, та пропонує написати водію в протоколі, що він вживає лікарські препарати, та доводи все це в суді. Після цього водій підписує документи. Файл закінчується о 23.16 год.

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп'яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 спочатку погоджується пройти огляд у лікаря нарколога та проходить в бік автомобіля поліції. Після чого, через певний проміжок часу - більше ніж, через півгодини, ОСОБА_4 відмовляється від проходження такого огляду, і пояснення ОСОБА_4 з приводу підстав його, а саме те, що він саме за пропозицією працівників поліції відмовився від проходження такого огляду, наявними у справі доказами не спростовані. Більш того, з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 працівникам поліції після складання протоколу про адміністративне правопорушення зазначає, що тільки що все було інакше.

На підтвердження обставин прийняття ліків ОСОБА_4, стороною захисту надана відповідь Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім.. Л.В.Громашевського Національної академії медичних наук України» від 13 листопада 2018 року за № 416 за підписом заступника директора з лікувальної роботи ОСОБА_13, в.о.завідувача відділенням ОСОБА_14, лікаря ОСОБА_15, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку з 10 червня 2010 року, зазначено діагноз, а також про те, що з 27 грудня 2010 року він приймає ліки за схемою за графіком 10.00 та 22.00 щоденно, безперервно. Вказані препарати не впливають на увагу та швидкість реакції. Під час їх прийому можна керувати транспортним засобом (ас. 82).

З наявних відеозаписів частково підтверджується пояснення ОСОБА_4 про те, що він повідомляв працівників поліції про перебування його на замісній терапії, та те, що протягом часу з 22. 24 год. до 23.04 год. відбулись якісь обставини, внаслідок яких ОСОБА_4 в подальшому відмовився від огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.

Також з переглянутих відеозаписів вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_4 не були роз'яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп'яніння.

Окрім того, наявними у справі доказами не спростовані пояснення ОСОБА_4 про те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом та транспортний засіб не був затриманий, а докази на підтвердження відсторонення ОСОБА_4 від керування транспортним засобом, або затримання транспортного засобу відповідно до положень ст.ст. 265-2, 266 КУпАП відсутні.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, пояснень ОСОБА_4, свідків та даних, зафіксованих на відеозапису, в судове засідання викликались працівники поліції, які до суду не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку з чим спростувати чи підтвердити обставини, на які посилається ОСОБА_4, не представляється можливим.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Бухуна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком па 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352, 40 грн. - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва