н/п 3/174/113/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., з участю секретаря - Шарапової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення по ст.185 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, працює «Скляний Альянс, налагоджувальник, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , -

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 11.07.2019 року, о 13 годині 30 хвилин, знаходячись у п`яному вигляді по АДРЕСА_3 , вчинив дрібне хуліганство, яке виразилося у висловлюванні грубої нецензурної лайки, на неодноразові вимоги припинити протиправні дії не реагував, чим самим вчинив злісну непокору працівникам поліції.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані по ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав і пояснив, що злісну непокору не вчиняв, був в кафе «Берлога» з ОСОБА_2 , сидів біля барної стійки. Там також знаходилися поліцейські, він пильно подивися на дівчину-поліцейську, це помітив працівник поліції та спитав, чому він так пильно дивиться. Відповів: «А чому неможна?», поліцейський сказав, що не можна. Виникла словесна суперечка, але ніяких неправомірних дій не вчиняв. Вийшли на вулицю, де кинув ОСОБА_2 свій телефон та сказав, щоб він усе знімав, але поліцейські наділи на нього кайданки, доставили до лікарні для проходження освідування на стан сп`яніння, а потім у відділ, де склали протокол. В барі нецензурно не висловлювався, будь-яких неправомірних дій не вчиняв, не робив нічого такого, щоб було б підставою його затримати та застосувати кайданки.

Свідок ОСОБА_2 показав, що 11.07.2019 р., приблизно об 11 годин він, ОСОБА_3 та ще один їх знайомий прийшли в кафе «Берлога», заказали поїсти. В кафе за столом сиділи поліцейські. ОСОБА_3 пішов замовляти напій і став пильно дивиться в їх бік. Вони відреагували негативно та вийшли з ним на вулицю. Хвилин через п`ять вони теж пішли на вулицю, побачили, що ті розмовляють. Поліцейські наказали, щоб вони зайшли в приміщення кафе, на що вони відмовились, в цей час вони стали одягати на ОСОБА_4 кайданки. ОСОБА_3 кинув йому телефон, щоб він знімав все на відео, коли він спіймав телефон, працівники поліції заламали йому руки та повалили на землю, наділи на нього кайданки, посадили в автомобіль та відвезли їх в лікарню, а потім в відділення поліції, де склали протокол та відпустили. Ні він, ні ОСОБА_3 нецензурно не лаялись, до працівників кафе не чіплялися, з іншими громадянами конфліктів не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що працює в ОСОБА_6 продавцем. 11.07.2019 р. в барі дійсно між чоловіками, які можливо були працівниками поліції та ОСОБА_1 був конфлікт, але її уваги ця ситуація не привернула, нецензурної лайки вона не чула, громадський порядок не порушувався. Потім вони усі вийшли на вулицю, третій хлопець, що був з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , залишився розрахувався за замовлення. До неї особисто ніхто в той день не чіплявся, в поліцію вона не телефонувала, наряд не викликала. Коли усі вийшли з кафе, вона теж вийшла на вулицю і бачила, як працівники поліції двох чоловіків повели до службового автомобілю. Суть конфлікту працівників поліції та цих хлопців не знає, не бачила. Потім працівники поліції зайшли до приміщення бару, де писали пояснення, які вона підписала, пояснення не читала.

Вислухавши ОСОБА_1 , свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам:

Так, згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. « Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2019 р. у приміщенні кафе «Берлога» між невстановленим працівниками поліції та ОСОБА_1 на побутовому ґрунті виник конфлікт, на виклик невстановленої особи прибули працівники поліції, якими ОСОБА_1 було затримано та доставлено до Вільногірського ВП, де складено протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, даний протокол складено з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, а саме: в описовій частині протоколу не конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП в діях ОСОБА_1 , зокрема, не зазначено, які вимоги висувалися ОСОБА_1 , якою саме посадовою особою, чи перебувала дана особа при виконанні посадових обов`язків, на чию адресу він висловлювався нецензурною лайкою, в судовому засіданні ОСОБА_1 цей факт заперечує, а свідок ОСОБА_5 , яка була безпосереднім очевидцем цієї події, ці обставини також не підтвердила, пояснивши, що дійсно між працівниками поліції та ОСОБА_1 був конфлікт, однак її уваги цей конфлікт не привернув, нецензурної лайки вона не чула, громадський порядок не порушувався, до відділку поліції з викликом не зверталася, коли приїхав наряд поліції, то бачила як ОСОБА_1 та ще одного хлопця повели до службового автомобілю.

При таких обставинах, суд критично оцінює рапорт помічника чергового Галушко Ю.Ю ОСОБА_8 про надходження даного повідомлення саме від бармена кафе, тобто ОСОБА_5 , оскільки остання даний факт в судовому засіданні заперечує.

Також, суд не приймає у якості допустимих доказів по справі рапорти працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки останні, будучи належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи судом, в судове засідання не прибули, заходи процесуального примусу чинним КУпАП не передбачені, тому можливості їх безпосереднього допиту в судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення вичерпані, тому вказані рапорти не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Інші очевидці цієї події, зокрема працівники поліції, з якими у ОСОБА_1 безпосередньо виник конфлікт, не встановлювалися та не були опитані, що унеможливлює їх допит в судовому засіданні, а будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 громадського порядку та невиконання законних вимог працівників поліції щодо припинення цих дій, матеріали справи не містять.

До того ж, обставини, зазначені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно з протоколом, подія правопорушення мала місце по вул.Промислова,12, а згідно з матеріалами справи - в барі «Берлога», що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, оскільки об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, в діях ОСОБА_1 при складенні протоколу не конкретизована та не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в судовому засіданні, належних та допустимих доказів його винної поведінки матеріали справи не містять і не надані суду під час розгляду справи, тому , тому поза розумним сумнівом, вина ОСОБА_1 , що є необхідним елементом суб`єктивної сторони кожного правопорушення, не доведена.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що склад правопорушення, передбачений ст.185 КУпАП, в його діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Оскільки будь-яке стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір з нього стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 40-1, 185, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова