Справа № 450/3915/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 33/811/161/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, його захисника - адвоката Гординського М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, на утриманні у якого немає неповнолітніх дітей, жителя АДРЕСА_1,на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 січня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 23.10.2018 року о 20 год. 00 хв. у м. Львові, на вул. Кн. Романа, 32, він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 залишив місце пригоди та не повідомив орган чи підрозділ поліції, чим порушив п.п. 10.1, 2.10 (а) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 січня 2019 року змінити в частині накладеного адміністративного стягнення, накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що при прийнятті постанови суддею першої інстанції не враховано в належній мірі характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а тому, на його думку, обране стягнення не відповідає обставинам справи та законодавчим вимогам в частині суворості накладеного адміністративного стягнення.

Зокрема, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що він щиро розкаюється у вчиненому, такий офіційно не працевлаштований, а основний дохід у нього пов'язаний із заробітками за кордоном, впродовж останніх років не притягувався до адміністративної відповідальності, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а також відсутні будь-які відомості про претензії потерпілого внаслідок вчиненого ДТП, яким завдано лише незначні пошкодження автомобіля потерпілого.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 покликається на те, що 09 січня 2019 року повний текст рішення не оголошувався, а копію повного тексту він отримав наручно в суді 29 січня 2019 року.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 отримав лише 29 січня 2019 року, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи (а.с.29), апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 225878 від 25.10.2018 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 225879 від 25.10.2018 року, рапортом працівника поліції, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_4, особистими та письмовими поясненнями правопорушника, і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно зі ст. ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, суддя першої інстанції при накладенні стягнення на ОСОБА_2 в повній мірі врахував особу правопорушника, тяжкість вчиненого, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність, заподіяння ним майнової шкоди потерпілому, а також спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене.

З огляду на вищенаведене, а також на поведінку ОСОБА_2 після вчинення адміністративного правопорушення, який спробував уникнути адміністративної відповідальності, залишивши місце ДТП, вважаю, що накладене на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Апеляційний суд також враховує той факт, що ОСОБА_2неповнолітніх дітей чи інших осіб на своєму утриманні не має, суспільно-корисною працею не займається, має задовільний стан здоров'я, а тому підстав для зміни обраного адміністративного стягнення не вбачається.

Оскільки як на час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2у суді першої інстанції, так і на час апеляційного розгляду, судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливість застосування до ОСОБА_2менш суворого адміністративного стягнення, аніж позбавлення права керування транспортними засобами, відтак доводи апеляційної скарги є безпідставними.

На переконання апеляційного суду, обставини, на які покликається у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, враховуються судом при призначенні адміністративного стягнення, однак такі не є безумовними підставами для застосування більш м'якого стягнення, зокрема штрафу.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про порушення суддею вимог закону при обранні адміністративного стягнення не заслуговують на увагу та не підлягають до задоволення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 січня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк