Справа № 199/6321/19
ПОСТАНОВА

іменем України

08 жовтня 2019 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Щербина-Почтовик І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ПСП «Інструмент Центр», проживаючого у кв. АДРЕСА_1 ,

-який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 1881 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 як директор ПСП технічного забезпечення «Інструмено Сервіс», 01.01.2018 р. 16.07.2019 р. за місцем знаходження підприємства, за адресою: м. Дніпро, вул. Артільна 5, допустив порушення в частині невиконання вимог ч. 9 ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875, а саме як було встановлено позаплановим заходом, підприємством не подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 9 ст. 19 ЗУ від 21.03.2019 р. №875 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» за що встановлена відповідальність, передбачена ст. 1881 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи не з`явився, а тому з урахування положень ст. 268 КУпАП судовий розгляд можливо здійснити за відсутності останнього.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Приймаючи до уваги поведінку особи, яка притягається до відповідальності, яка ухилившись від суду, не бажала особисто приймати участь в розгляді справи, з метою розгляду справи у розумні строки, справа має бути розглянута в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 2 вищезазначеної статті закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Зокрема порядок подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови КМУ №70 від 31.01.2007 року «Про Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення", Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1881 КУпАП, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії №3/4.1-10 від 16.07.2019 року, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлений та зауважень не зазначив, про що свідчить його підпис в протоколі;

- копією акту проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №8/4.1-10, за результатами якої і було виявлено встановлені порушення;

- Наказом №38 від 14.05.2012 року відповідно до якого ОСОБА_1 вступив на посаду директора ПСП «Інструмент Центр»;

Аналізуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що дійсно ОСОБА_1 було вчинено інкриміноване йому правопорушення, яке виразилося у неподання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ПСП технічного забезпечення «Інструмено Сервіс» у встановленому законом порядку та строку, при цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив про намір усунути виявлене порушення найближчим часом, що в свою чергу свідчить про усвідомлення ним непомірності діяння.

За таких обставин дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. 1881 КУпАП як такі, що виразилися в порушенні вимог ч. 9 ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме неподанні звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки під час розгляду справи встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і останній підлягає адміністративній відповідальності, по справі необхідно винести постанову, передбачену п. 1) ч. 1 ст. 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1881 КУпАП

ОСОБА_1 , накласти адміністративне стягнення за ст. 1881 КУпАП у виді штрафу, в розмірі 5 (п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 85 (вісімдесят п`ять) гривень.

На підставі ст. 401 КУпАП стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: І.В.Щербина-Почтовик

08.10.2019