КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М. при секретарі судового засідання Бендюжик Ю.А., за участі:

особи, яка притягується до відповідальності ? ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в міста Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 06 (шість) місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018 змінити в частині накладеного стягнення, замінивши його на менш суворе, а саме на штраф.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на звернення з апеляційними вимогами ОСОБА_2 зазначає, що протягом листопада 2018 року він двічі з?являвся до суду, але жодне судове засідання не було проведено з причини підвищення кваліфікації судді, а в третє судове засідання на 04.12.2018 його не викликали, копію оскаржуваної постанови отримав лише 29.12.2018.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_2 вказує на однобічність судового розгляду, оскільки судом при накладенні на нього адміністративного стягнення не взято до уваги його щире визнання вини, незначну завдану шкоду, ту обставину, що автомобіль застрахований, про зіткнення він одразу повідомив страхову компанію, на час винесення судом постанови мав намір влаштуватись на роботу в службу таксі, однак не зміг цього зробити через позбавлення судом його права керування транспортними засобам, що призвело до його скрутного фінансового становища та членів його сім?ї.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга не містить.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 16.10.2018 о 20 год. 00 хв. в м.Києві по вул. Заболотного, 14, керуючи автомобілем "Opel", н.з. НОМЕР_1, не переконавшись у безпечності, здійснив рух заднім ходом, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем "Opel", н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.10.9. ПДР України.

Першочергово судом вирішено заявлене в межах апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що особа, яка притягується до відповідальності ? ОСОБА_2 на розгляд справи відносно нього за ст.124 КУпАП не з?явився.

Разом з тим, матеріалами справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання на 04.12.2018, що підтверджується відсутністю зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення або телефонограми, або поверненням поштового відправлення у зв'язку з певними причинами невручення.

Згідно долученого ОСОБА_2 витягу з Реєстру пошуку поштових відправлень - Укрпошта, копію оскаржуваної постанови останній отримав 29.12.2018 (а.с. 15), апеляційну скаргу згідно штампової відмітки суду ОСОБА_2 подав 08.01.2019 (а.с. 12). Також ОСОБА_2, пояснив, що двічі раніше з'являвся до суду за викликами, але жодного разу судове засідання не відбулось по причині зайнятості судді. Останнього разу йому сказали що повідомлять про наступне судове засідання, але повістки або іншим чином не повідомлявся .

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи в суді першої інстанції 04.12.2018, при тому, що апеляційну скаргу він подав в межах десятиденного строку з часу отримання копії судового рішення, зважаючи на принцип доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за даних обставин поновити ОСОБА_2 строк на звернення з апеляційними вимогами, прийнявши подану ним апеляційну скаргу до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, його пояснення, частково дослідивши письмові матеріали справи і з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги. Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018 лише в частині призначеного місцевим судом заходу адміністративного стягнення, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, доведеність вини ОСОБА_2 апеляційною інстанцією відповідно до положень ст.294 КУпАП щодо меж апеляційного розгляду - не перевіряються, поза як ніким не ставляться під сумнів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП, в постанові зазначив, що врахував характер вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, наслідки вчиненого правопорушення, і як наслідок обрав ОСОБА_2 захід адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 06 (шість) місяців.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується та вважає, що судом обрано ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення без достатніх законних на те підстав, поза як суд підійшов формально до призначення правопорушнику більш суворого стягнення , не надавши при цьому відповідної оцінки всім наявним обставинам, не встановив тих обставин, на які він посилається у своєму судовому рішенні і вважав їх встановленими, що по призвело до застосування необґрунтовано суворого адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2,3 ст.7 КУпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП України, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об'єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.

Порушені судом першої інстанції і вимоги ч.2 ст.33 КУпАП України, якою прямо передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Натомість, місцевий суд формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.33 КУпАп України, обмежившись лише прямою вказівкою про їх наявність у постанові та виклавши лише їх зміст, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об'єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.

В п.28 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України роз'яснив, що «…Судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Як випливає зі змісту постанови, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 35 КУпАП України, судом встановлено не було. Обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем роботи чи проживання, притягувався раніше до адміністративної відповідальності, або ж інші фактичні дані чи обставини, що в сукупності надали б суду можливість обґрунтовано дійти висновків про особу порушника і обрання більш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КУпАП України, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення - відсутні.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не було враховано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП України).

Санкцією ст.124 КУпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яка тягне за собою або ж накладання штрафу або ж позбавлення права керування транспортними засобами.

В той час, як випливає з положення ч.2 ст.30 КУпАП України, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано вказаного вище положення закону, оскільки ОСОБА_2, виходячи з обставин скоєння ДТП, не вчинив грубого порушення права керування транспортними засобами, що не дає правових підстав суду застосувати такий вид адміністративного стягнення.

Таким чином, судом першої інстанції у винесеній ним постанові, на підставі якої було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України, безпідставно застосував суворіший вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 06 (шість) місяців, що необґрунтовано жодними доказами та фактичними даними, які б надали суду правові підстави застосувати такий вид адміністративного стягнення, а тому в цій частині постанову суду необхідно змінити, застосувавши до порушника більш м'яке та менш суворе адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018, якою ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП, ? змінити в частині накладеного адміністративного стягнення на штраф у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

В іншій частині постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2018 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/796/755/2019

Категорія: ст.124 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Валігура Д.М.