№ 263/1463/19
Провадження № 3/263/723/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами, які надійшли з Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 187 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу ГП № 226370 від 25.01.2019 року, 24.01.2019 року о 23:10 годині при перевірці місця мешкання ОСОБА_2: АДРЕСА_2, остання відносно якої було встановлено адміністративний нагляд відповідно до постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області справа № 263/17505/18, провадження № 1-в/263/37/2019 від 16.01.2019 року, була відсутня, чим порушила п.3 вищевказаної постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області та п.3 ч.1 ст.187 КУпАП, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 187 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_2, якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 була своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у звязку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Розглянувши зазначену справу про адміністративне правопорушення та на підставі зібраних у справі доказів суд вважає наступне: при складанні зазначених адміністративних матеріалів працівниками Центрального ВП Маріупольського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області не було допущено неповноту чи необєктивність в оцінюванні дій правопорушника.

Так, судом було оглянуто письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення Серії ГП № 226370 від 25.01.2019 року, постанова Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.01.2019 року, письмові пояснення ОСОБА_2, у яких вона факт порушення адміністративного нагляду визнала, довідка про звільнення ОСОБА_2, рапорт поліцейського.

Частиною ч. 1 ст. 187 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, якщо порушення вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, судом не було виявлено порушень при зібранні матеріалів для складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Зазначені в Протоколі обставини узгоджуються з даними, викладеними в матеріалах справи, з яких ОСОБА_2 порушила вимоги адміністративного нагляду та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягненню.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, керуючись ст.ст. 33, 187 ч. 1, 252, 284 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 51 (пятдесят одна) гривня.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя П.І.Папаценко