Справа № 698/106/19
Провадження № 3/698/34/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 р. смт. Катеринопіль

Суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранов О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селище Катеринопіль матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої на посаді секретаря Бродецької сільської ради Катеринопільського району Черкаської області за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним 25.01.2019 року № 306448 ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, за наступних обставин.

ОСОБА_1, працюючи на посаді секретаря Бродецької сільської ради згідно рішення Бродецької сільської ради від 10.11.2015 року № 1-1/VII,відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», особою уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, на порушення вимог частини 2 статті 52 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», несвоєчасно повідомила про суттєві зміни у майновому стані. Так, 14.12.2017 року ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок загальною площею 59,5 м.кв., вартістю 148776 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01.01.2017 року. При цьому повідомлення про суттєві зміни у майновому стані було подано ОСОБА_1 лише 03.01.2018 року.

В судовому засіданні прокурор Науменко Р.П. висловив позицію згідно якої вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП та просить застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у межах санкції частини статті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП заперечила та пояснила, що будучи обізнаною про обовязок подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, протягом десяти днів намагалася отримати доступ до електронної бази декларацій НАЗК. При цьому безуспішно намагалася використати, виданий їй, як секретарю та державному реєстратору актів цивільного стану особистий електронний ключ доступу. Після чисельних спроб, переконавшись у неможливості подання вказаного повідомлення, за порадою знайомих оформила ключ доступу через систему «Приват24» за допомогою якого 03.01.2018 року подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. Також пояснила, що в подальшому зазначила відомості про придбаний будинок у щорічній декларації за 2017 рік.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачено за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Отже, підставою для кваліфікації правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є встановлення сукупності двох ознак обєктивної сторони правопорушення: 1) наявності суттєвих змін в майновому стані суб'єкта правопорушення; 2) неповідомлення суб'єктом правопорушення про такі зміни протягом десяти днів.

З огляду на відсутність нормативного визначення поняття майнового стану суд визнає наявність проблеми єдиного тлумачення та застосування поняття «суттєві зміни в майновому стані».

Відповідно до ч. 1 ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Отже, майновий стан особи можливо визначити як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

Таким чином, майновий стан особи може бути як кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті, так і якісним - рухоме майно, нерухоме майно, тощо.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Отже, вказана правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана з кількісним показником майнового стану, оскільки даною нормою передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Тлумачення вищевказаної норми дає суду підстави для висновку, що від субєкта декларування вимагається повідомлення про суттєві зміни в майновому стані лише у разі, якщо такі зміни відбулися у бік збільшення.

При цьому придбання певного майна за рахунок грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови передачі грошової суми, еквівалентної вартості придбаного майна.

Отже, згідно Закону України «Про запобігання корупції» зміна майнового стану (його кількісного показника) відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, тощо.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

Тобто, придбання майна (або його продаж) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

З урахуванням, покладеного на особу щодо якої здійснюється судовий розгляд, обовязку декларування, остання повинна відображати зміни у якісних показниках майнового стану в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи. При цьому вбачається, що відомості про придбання будинку були належним чином відображенні ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2017 рік.

Отже, має місце законодавча невизначеність у застосуванні ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 51 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І)

Отже, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім того, суд, з огляду на нижче наведене визнає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.176-2 КУпАП.

Правопорушення, передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, суд мав отримати докази того, що остання усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

В той же час, у власних поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що намагалася своєчасно повідомити про суттєві зміни в майновому стані, однак не змогла зробити це через технічні перепони, після усунення яких, відразу ж (03.01.2018 року) подала належне повідомлення. Саме з цього повідомлення органами поліції була визначена несвоєчасність його подання і після цього 25.01.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 зазначила відомості про придбане майно у щорічній декларації за 2017 рік. Отже, доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в неї умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП матеріалами справи не спростовані.

На підставі викладеного, суд визнає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Встановлення судом вказаних обставин є самостійною підставою для закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1, проводилась працівниками УЗЕ в Черкаській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України», затвердженого наказом НП України від 07.11.2015 №81 покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 року № 56, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суд визнає, що досудова перевірка у справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави для визнання всіх зібраних у справі доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України визначено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

За таких обставин провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного керуючись, ст.ст. 245,247 п.1,252,285 ч. 1 п. 3,287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Катеринопільський районний суд Черкаської області.

Суддя О.І. Баранов