Номер провадження: 33/813/324/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 521/18871/18

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участі секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

- захисник адвокат ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.12.2018 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням керування транспортним засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп..

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції 30.10.2018 р., о 02 год. 20 хв., ОСОБА_2, керував мопедом TDR 311Z по вул. Тираспольське шосе, 113, у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_3 - захисник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить вищезазначену постанову суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не був сповіщений про дату та час розгляду справи судом першої інстанції належним чином. Крім того доводом апеляційної скарги є твердження, що ОСОБА_2 не керував мопедом в той час коли його зупинили працівники поліції, а котив його вздовж узбіччя по вулиці.

ОСОБА_3 - захисник ОСОБА_2, ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 - захисника ОСОБА_2, ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині постанови, що суддя вважає, що в діях ОСОБА_2, вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючою ознакою керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного спяніння.

За результатами дослідження апеляційним судом у судовому засіданні зазначених вище доказів встановлені наступні обставини.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №282913 від 30.10.2018 р. (а. с. 2) зазначено, що ОСОБА_2 керував у стані алкогольного спяніння мопедом TDR 311Z.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 не керував мопедом в той час коли його зупинили працівники поліції, а котив його вздовж узбіччя по вулиці. Тим самим апелянт не порушував вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З пояснень свідків ОСОБА_4 (а. с. 5) та ОСОБА_5 (а. с. 6) не підтверджено факт керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Інших доказів, зокрема відеозапису події з керування транспортним засобом, до матеріалів справи не долучено.

Суд апеляційної інстанції не вважає достатніми доказами винуватості ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №282913 від 30.10.2018 р..

Матеріали справи не містять обєктивних даних про керуванням ОСОБА_2 вищевказаним мопедом.

Апеляційний суд погоджується з твердженням апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що апелянт рухався на транспортному засобі (мопеді) в розумінні правил дорожнього руху і був зупинений саме під час керування транспортним засобом.

Таким чином, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не ґрунтується на обєктивних доказах, а тільки на однобічній оцінці матеріалів справи.

У результаті перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, аналізу добутих в апеляційному суді доказів, приходжу до висновку, що доводи апеляційної скарги про недоведеність скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Згідно з приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена належними та допустимими доказами, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Стаття 247 КУпАП не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суд першої інстанції у постанові, є недостатніми, а інших, обєктивних доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені. Можливості їх отримати вичерпані.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_6 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 ОСОБА_6 України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній адміністративній справі йдеться не про скоєння кримінального злочину, а про вчинення адміністративного правопорушення. Але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону (ст. 284 КПК України) та ст. 62 ОСОБА_6 України, як норму прямої дії.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 8, 62 ОСОБА_6 України, ст. 284 КПК України, ст.ст. 7, 252,280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеській апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін