Справа № 149/1193/19
Провадження №3/149/592/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М. В., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

28.04.2019 року о 22:40 год. по вул. 1 Травня в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Розгляд справи було призначено на 10.07.2019 року, про що належним чином повідомлено особу, однак 10.07.2019 ОСОБА_1 подав до суду заяву в якій просить відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що він має намір укласти угоду з адвокатом. Розгляд справи було відкладено на 22.07.2019, однак ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а також не надав доказів щодо залучення до справи захисника.

Проте, ОСОБА_1 власноручно у день розгляду матеріалів, подав заяву про відвід головуючій у зв"язку з тим, що працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 здійснював в свій час охорону суду , а тому перебуває з суддею в дружніх відносинах, що може відобразитись на рішенні суду.

Вирішуючи заяву про відвід, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення клопотання про відвід судді, який розглядає справу, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на імя Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції прозахист прав людини іосновоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції: 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі Castillo Algar v. Spain, від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У відповідності до п.4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року №34 роз"яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_1 , вважаю за необхідне відмовити у її задоволенні, оскільки заявником не наведено обставин, які б давали підстави стверджувати про упередженність судді при розгляді даного адміністративного матеріалу, доводи заявника грунтуюються лише на припущеннях. Крім того, заявник не був позбавлений можливості заявити таке клопотання 09.07.2019 року на першому судовому засіданні, а заявивши його вподальшому, свідчить про про намагання ОСОБА_1 ухилитись від адміністративної відповідальності у зв"язку з закінченням строків притягнення до відповідальності, які закінчуються 28.07.2019 року.

Оскільки, як зазначалось раніше, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з"явився, хоча власноручно в день розгляду справи подав до суду заяву, на думку суду саме з метою затягування розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути адміністративний матеріал за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Тим більше, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності та співставленні, а саме: протоколом серії ОБ № 068731 від 28.04.2019, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка не оскаржувалось та з якої вбачається, що ОСОБА_1 28.04.2019 о 22:35 год., керуючи автомобілем Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП; відеозаписом доданим до матеріалів справи в якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 , факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також зафіксовано його відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 130 КУпАП відповідальність несуть особи, які керуючи транспортним засобом, відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від огляду на стан алкогольного сп"яніння, а тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 ч.1 КУпАП, в зв"язку з чим суд вважає за необхідне накласти на на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Керуючись ст.ст. 33-35, 124, 130, 221, 268, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Згідно ст. 307 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. н. відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя: Робак М. В.