Справа № 357/124/19 Головуючий в суді І інстанції - Ларіна О.В.
Провадження № 33/824/3238/2019 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Сапегіна В.В., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сапегіна В.В.на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.;

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 25 грудня 2018 року о 21 годині 30 хвилин керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 330202 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 73 км +950 м автодороги М-05 Київ-Одеса, поблизу с. Глушки Білоцерківського району Київської області не був уважний, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN CADDI номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що суддею місцевого суду не взято до уваги ту обставину, що водій автомобіля VOLKSWAGEN CADDI не виконав вимоги п.п. 10.1,10.3,10.4,10.8 ст. 10, п.п. 16.11, 16.15 ст. 16 ПДР України, що стверджується показаннями водія ОСОБА_2 , наданих ним в судовому засіданні, поясненнями свідка ОСОБА_4 та іншими доказами. Указав, що як вбачається з викладених в постанові суду першої інстанції обставин, невиконання водієм автомобілю VOLKSWAGEN CADDI вимог підпункту д) абзацу 1 п. 2.3 ст.2, п.п.10.1, 10.4, 10.8 ст. 10, п.п. 16.11.,16.15 ст. 16 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», об`єктивно підтверджується: схемою місця ДТП, письмовими та усними поясненнями свідка ОСОБА_4 , поясненнями водія ОСОБА_1 , ушкодженнями транспортних засобів VOLKSWAGEN CADDI та ГАЗ 330202. Зазначені докази, на думку апелянта, свідчать про те, що при виїзді з другорядної дороги на автодорогу Київ-Одеса М-02 (Е-95), водій автомобіля VOLKSWAGEN CADDI ОСОБА_2 невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність і всупереч вимогам дорожнього знаку пріоритету 2.1., знаків 5.7.1 та 5.52, п.п. 10.1, 10.4, 10.8 ст. 10, п.п.16.11, 16.15 ст. 16 ПДР України, при виїзді з другорядної дороги на автодорогу Київ-Одеса М-02 не дав дорогу автомобілю ГАЗ 330202, який не змінюючи швидкості, напрямку та смуги для руху, рухався із дозволеною швидкістю головною дорогою. В той час, як водій автомобіля VOLKSWAGEN CADDI, не гальмуючи, під кутом 45 градусів до проїзної частини, продовжив рух у тому ж напрямку, намагаючись таким чином «проскочити» перед автомобілем ГАЗ 330202, через 2 смуги - розгінну та крайню праву у крайню ліву смугу для руху. Що власне і призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Також апелянтом указано на відсутність у діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, що стверджується письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 а також наданими ним поясненнями в судових засіданнях від 17.02.2019 та 17.07.2019. Окрім того, апелянтом указано на допущення працівниками поліції порушень вимог Інструкції при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, які проявились у тому, що в протоколі про адміністративне правопорушення не указано прізвище іншого учасника ДТП, а також не зазначені його пояснення. Крім того в тексті проколу не вказано пояснення яких саме осіб додані до протоколу, відсутній підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому прав та обов`язків, не зазначений свідок пасажир автомобіля ГАЗ 330202. Окрім того, апелянтом звернуто увагу на закінчення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Просив оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову якою закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Сапегіна В.В., які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

іншого учасника ДТП ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , які доводи апеляційної скарги вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а постанову судді без змін;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП суддя визнав доведеним те, що він допустив порушення вимог п.12.1 та п.13.1 ПДР України, сутність якого проявилась у тому, що він не вибрав безпечну швидкість руху відповідно до вимог п.12.1 ПДР України та не дотримався безпечної дистанції відповідно до вимог п.13.1 ПДР України. Між тим, цей висновок не ґрунтується на зібраних у справі доказах, не відповідає вимогам нормативних документів, які регламентують безпеку дорожнього руху і погодитись із ним не можливо.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України «безпечною дистанцією» є відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Наведене дає підстави стверджувати те, що положення ПДР України які регулюють дотримання безпечної дистанції застосовуються у дорожній ситуації коли автомобіль до якого необхідно дотримуватись такої дистанції, рухається попереду у тій самій смузі руху, у попутному напрямку і цей рух повинен продовжуватись певний, хоча навіть і не значний період часу.

Аналіз зібраних у справі доказів, дає підстави стверджувати те, що ДТП сталося за дорожньої обстановки, відмінної від тієї, яка була указана у протоколі про адміністративне правопорушення та яка указана у постанові судді. Так, водій ОСОБА_1 , як під час з`ясування обставин ДТП поліцейськими, так і у ході розгляду справи у суді першої інстанції пояснив, що автомобіль VOLKSWAGEN CADDI номерний знак НОМЕР_2 , виїхавши із другорядної дороги не здійснив рух по смузі розгону, перетинаючи проїзну частину головної дороги рухався під кутом до смуг руху цієї дороги та не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі. Відкидаючи ці пояснення, суддя місцевого суду не врахував те, що вони узгоджуються із поясненнями водія ОСОБА_2 . Так, даючи пояснення поліцейським при з`ясуванні останніми обставин ДТП, ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно виїхав із другорядної дороги та перестроювався у лівий ряд для подальшого розвороту. Із змісту цих пояснень вбачається, що після початку маневру перестроювання він відчув удав у задню частину його автомобіля. Із пояснень, які ОСОБА_2 дав у суді першої інстанції вбачається, що він дійсно виїхав із другорядної дороги, включив покажчик повороту, та при перестроюванні відчув удар у задню частину його автомобіля. Таким чином із пояснень обох водіїв вбачається, що ДТП відбулося у момент, коли автомобіль VOLKSWAGEN CADDI номерний знак НОМЕР_2 не рухався по прямій, а здійснював перестроювання у іншу смугу руху і саме у ході вчинення цього маневру відбулося зіткнення транспортних засобів. Доказів, які би спростовували цю обставину, матеріали справи не містять. При цьому, суд звертає увагу на те, що у жодних із пояснень водій ОСОБА_2 не посилався на те, що він після вчинення маневру певний час рухався по прямій, що дало би підстави для визнання факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.13.1 ПДР України. Ця обставина спростовує висновки поліцейських та судді місцевого суду про не дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.13.1 ПДР України. Посилання судді на те, що зіткнення транспортних засобів відбулося за умови, коли транспортні засоби рухалися по прямій спростовується поясненнями обох водіїв. Посилання судді на підтвердження цієї обставини на ушкодження, які були завдані обом транспортним засобам, на думку суду, є не обґрунтованим, оскільки до такого висновку суддя дійшов лише шляхом дослідження незначної кількості фотокарток із зображенням пошкоджених автомобілів. Окрім того, з`ясування кута зіткнення транспортних засобів на підставі отриманих автомобілями пошкоджень потребує спеціальних знань у області техніки і відноситься до компетенції експерта трасолога. Такої експертизи у даній справі не проводилось та відсутні дані про те, що суддя, який розглядав справу володіє спеціальними пізнаннями у цій області. Це указує на необґрунтованість висновків судді у цій частині, як таких, які не обґрунтовані доказами. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 62 Конституції України ОСОБА_1 не зобов`язаний доводити свою невинуватість, у тому числі і шляхом проведення відповідних експертиз. Окрім того, відповідно до вимог діючого національного законодавства та практики Європейського суду із прав людини, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку проводити оплату вартості проведеного експертного дослідження при проведенні експертизи у суді до ухвалення рішення про його винуватість у вчиненому правопорушенні. Суд при цьому звертає увагу на те, що відповідно до вимог п.10.3 ПДР України та 16.11 ПДР України водій ОСОБА_2 повинен був давати дорогу як транспортним засобам, які рухались по головній дорозі, так і транспортним засобам, які рухались по тій смузі руху, на яку він перестроювався. Наведені обставини у їх сукупності спростовують висновки суду про недотримання водієм ОСОБА_1 безпечної дистанції та, як наслідок, наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону у частині її обґрунтованості та вмотивованості, а тому вона підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Сапегіна В.В. задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрити зв`язку із відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька