П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Сидорук Є.І., з участю секретар судового засідання Григорчук В.М., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Гвяздовського А.Є. розглянувши матеріали, що надійшли від Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, - за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №320112 від 24.08.2019 вбачається, що 24.08.2019 о 04 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 вчинив психологічне домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався в її бік нецензурною лайкою, кричав на неї, словесно погрожував фізичною розправою та кричав в двері її кімнати.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Гвяздовський А.Є. вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП не визнав, просив суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адмінправопорушення з підстав викладених у письмових поясненнях.

Суд, заслухавши захисника особи, яка притягується до відповідальності адвоката Гвяздовського А ОСОБА_3 Є. приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом та інше.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта і т. ін.

За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

З наведеного вбачається, що суб`єктом, тобто одним з елементів вищевказаного адміністративного правопорушення - є член сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї … належить дружина…, діти і батько. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом ..і ведуть спільне господарство.

Аналогічні роз`яснення містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 року по справі № 1-8/99.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , хоча й проживають в одному будинку, однак в різних кімнатах, не мають спільного побуту та господарства, та відповідно не мають взаємних прав та обов`язків, а тому в розумінні вищевказаних правових вимог не є сім`єю, що вказує на відсутність складового елементу даного адміністративного правопорушення. Вказана обставина підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 13.11.2017 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Із досліджених процесуальних документів слідує, що на сьогоднішній день в Рівненському міському суді знаходиться ряд цивільних справ між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наявність яких підтверджує неприязність стосунків між ними.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).(п.2, 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року по справі № 1-28/2011 (справа про строки адміністративного затримання): Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України) В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України ( 254к/96-ВР ) має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України ( 254к/96-ВР ) та повинні відповідати їй; норми Конституції України ( 254к/96-ВР ) є нормами прямої дії (стаття 8 Основного Закону України) ( 254к/96-ВР ).

Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 ( v015p710-04) у справі про призначення судом більш м`якого покарання зауважив, що "верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаїтощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України ( 254к/96-ВР ). Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення" (абзаци другий, третій, четвертий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини) ( пункт 3.1. мотивувальної частини рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Право кожного на свободу та особисту недоторканність закріплено також і в чинних міжнародних договорах України. Згідно зі статтею 3 Загальної декларації прав людини 1948 року (995_015 ), пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (995_004), реченням першим пункту 1 статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року (995_043) кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини (п. 3.2 мотивувальної частини рішення).

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає в наявності вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП - адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 19 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд також враховує висновки Конституційного Суду України від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, де в п.2.1 мотивувальної частини рішення, зазначено, що: «…згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245)».

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_1 за відсутності будь-яких доказів його протиправних дій не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.10.2010 року.

Отже, суд приходить до висновку, що провадження в даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на все вищенаведене, керуючись ст. ст. 283, 284, п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю і складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Рівненського міського суду Є.І. Сидорук