П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2019 Справа №607/21480/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря Стус К.І.,

прокурора Козловського А.І.,

особи, яка притягується до

адміністративної до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Денисів Козівського району Тернопільської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Із змісту протоколу №277 складеного 05.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування або іншу діяльність зазначену у п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, 31 серпня 2017 року будучи звільненим з посади командира відділення-водія частини спеціальної пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Тернопільській області, та відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, без поважних причин, несвоєчасно, а саме 28.12.2018 року подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, наступного року після припинення такої діяльності за минулий рік (після звільнення), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, подв декларацію із запізнення у зв`язку із тим, що про необхідність подачі декларації він не знав, оскільки йому ніхто не повідомив. У грудні 2018 року йому зателефонували з колишнього місця роботи та повідомили про необхідність подання декларації на момент звільнення, та у зв`язку з тим, що він проживає в селі та погано володіє навиками роботи з комп`ютером, йому знайомі допомогли подати декларацію. Під час складання протоколу про правопорушення йому роз`яснили, що він повинен був подати декларацію про доходи, які він отримав перед звільненням.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні корупційного правопорушення та накласти адміністративне стягнення у розмірі, передбаченому законом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, виступ прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1 КУпАП визначає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 3 ст.7 КУпАП закріплений принцип законності, у відповідності до якого, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналогічний принцип закріплений у ст.19 Конституції України, а саме, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний принцип визначає основні засади діяльності органів державної влади, в тому числі і суду, та встановлює необхідність суворого дотримання закону і забороняє довільне, необґрунтоване чи свавільне тлумачення та застосування закону.

Зокрема, принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій в сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до наказу начальника Управління ДСНС України у Тернопільській області № 77 від 05.07.2013 року, старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 призначено на посаду командира відділення-водія чергової зміни частини спеціальної пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Тернопільській області.

Спеціальне звання старшина служби цивільного захисту ОСОБА_1 присвоєно на підставі наказу начальника Управління ДСНС України в Тернопільській області № 271 від 21.10.2011 року.

В подальшому, наказом т.в.о. начальника Управління ДСНС у Тернопільській області № 506 від 31.08.2017 року, командира відділення-водія чергової зміни частини спеціальної пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Тернопільській області ОСОБА_1 , звільнено зі служби цивільного захисту за п. 176 п.п. 3 (за станом здоров`я) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу і за першим абзацом п. 173 цього ж Положення у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік).

Перебуваючи на посаді командира відділення-водія чергової зміни частини спеціальної пожежної техніки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Тернопільській області ОСОБА_1 був попереджений про недопущення корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», що підтверджується його особистим підписом у відповідному попередженні від 04.03.2016 року.

Таким чином ОСОБА_1 усвідомлював відповідальність та протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, згідно з п.п. «в» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону є посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 статті 45 Закону, передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб - сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (після звільнення) до 01.04.2018 року.

Однак, ОСОБА_1 , декларацію особи, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування на наступний рік після припинення такої діяльності (звільнення), подав з порушенням встановлених строків, а саме 28.12.2018 року.

В період з 01.01.2018 до 01.04.2018 було 90 календарних днів для заповнення декларації, які ОСОБА_1 раціонально для цього використані не були.

В ході опрацювання Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, (https://public.nazk.gov.ua/search) встановлено дату подачі декларації після звільнення за попередній 2017 рік ОСОБА_1 , а саме 28.12.2018, що підтверджується скріншотом сторінки Інтернету з сайту НАЗК.

Згідно з відповіддю НАЗК № 93-05/4886/17 від 02.03.2017 дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до реєстру.

Згідно із пунктом 8 рішення НАЗК № 3 від 10.06.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року, після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ накладанням на нього власного ЕЦП.

Перед підписанням документа суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі.

Усі інші документи, які суб`єкт декларування направляє на адресу Національного агентства за допомогою персонального електронного кабінету, також підписуються накладанням на них власного ЕЦП.

Пунктом 9 рішення НАЗК №3 визначено, що кожному поданому документу Реєстр автоматично надає унікальний ідентифікатор документа та накладає на нього електронну печатку Реєстру, що унеможливлює внесення несанкціонованих змін до поданого документа (забезпечує цілісність документа).

Подання документа до Реєстру підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в Реєстрі, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування.

Після отримання зазначеного повідомлення суб`єкт декларування повинен невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ відповідно до цього Порядку.

ОСОБА_1 . вказаних вимог Закону не дотримався.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На підтвердження винуватості особи, котра притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КупАП, окрім протоколу долучено наступні письмові докази, досліджені та проаналізовані в судовому засіданні, а саме: витяг з офіційного сайту НАЗК «https://public.nazk.gov.ua/search» щодо подання ОСОБА_1 28.12.2018 року декларації (після звільнення); витяг з офіційного сайту НАЗК «https://public.nazk.gov.ua/search» щодо подання ОСОБА_1 19.02.2017 року декларації (щорічної); електронної декларації з сайту НАЗК за 2017 рік ОСОБА_1 ; повідомлення НАЗК про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 ; послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 ; копія наказу УДСНС України у Тернопільській області № 506 від 31.08.2017 року; копія наказу УДСНС України у Тернопільській області № 77 від 05.07.2013 року; копія наказу УДСНС України у Тернопільській області № 271 від 21.10.2011 року; копія присяги особового складу органів і підрозділів цивільного захисту від 09.01.2008 року; лист-попередження; лист УЗЕ в Тернопільській області від 25.06.2019 року; лист (інформація) НАЗК № 93-05/4886/17 від 02.03.2017 року; лист (інформація) НАЗК № 95-17/173/5/17 від 30.05.2017 року; лист (інформація) НАЗК від 06.02.2019 року.

Разом з тим фактичним моментом виявлення вчинених ОСОБА_1 адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є 21 червня 2019 року, що стверджується штемпелем вхідної кореспонденції Управління захисту економіки в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України, який міститься на повідомленні Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя НАЗК.

Таким чином суд наголошує, що моментом фактичного виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не може бути дата складання даного адміністративного протоколу працівниками УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України 05 вересня 2019 року, датою можливого виявлення правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП слід вважати 21.06.2019 року, тобто день виявлення потенційних ознак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, вважаю, що є достатні правові підстави для встановлення вини особи при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проте на момент розгляду справи пройшло більше трьох місяців з дня виявлення зазначеного правопорушення, тому враховуючи закінчення встановленого ст.38 КУпАП строку для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та провадження у даній справі закрити на підставі п 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, п.7 ч.1 ст.247, 172-6, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяК. М. Грицай