ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8687/18 Головуючий в 1 інст. Колодіна Л.В.
Провадження №33/807/57/19 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашева С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Сивової Я.В., розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сивової Я.В. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 352 гривень 40 копійок.

Згідно з постановою суду, 17 жовтня 2018 року о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_2 по вул. Інтеркультурна в м.Мелітополі Запорізької області керував автомобілем «Kia Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп'яніння відмовився в медичному закладі, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Крім того, 17 жовтня 2018 року о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_2 по вул.Інтеркультурна в м.Мелітополі Запорізької області, керуючи автомобілем «Kia Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не виконав вимоги працівника поліції про зупинку, надані за допомогою проблискових ліхтарів червоного та синього кольорів, звукового спеціального сигналу. Після чого було розпочато переслідування на службовому автомобілі «Ланос».

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Сивова Я.В. просить вищезазначену постанову суду скасувати та закрити провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначених правопорушень, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі та належні докази вчинення ним цих адміністративних правопорушень. Висновок суду, який ґрунтується в т.ч. на поясненнях свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6, які є працівниками поліції та лікаря-нарколога КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР ОСОБА_7, щодо доведеності вини ОСОБА_2, є помилковим, оскільки пояснення вказаних осіб неможливо визнати безсумнівними доказами винуватості ОСОБА_2 через наявність в цих свідків ознак упередженості. Більш того, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за їх твердженням, переслідуючи автомобіль «Kia Sorento», яким на їх думку керував ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги діючого законодавства, незаконно проникли на територію домоволодіння ОСОБА_2, із застосуванням фізичної сили витягнули з транспортного засобу особу, яка керувала цим автомобілем і, не встановивши особу водія, відвезли на патрульному автомобілі до медичної установи для проходження медичного огляду. Таким чином, вищевказані свідки допустили грубе порушення прав як ОСОБА_2, безпідставно проникнувши на територію його домоволодіння, так і права особи, яка керувала його транспортним засобом, застосувавши до останнього грубу фізичну силу.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги відеозапис, долучений до матеріалів справи, як допустимий та належний доказ, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутні відомості про наявність такого доказу, а також дата, яка вбачається з відеозапису, не відповідає дійсній даті через технічний збій, при цьому, окрім пояснень щодо технічного збою, інших доказів достовірності запису та підтвердження технічного збою надано не було.

Свідок ОСОБА_6 фактично з приводу суті правопорушення будь-яких пояснень не надав. Свідок лікар-нарколог ОСОБА_7 заслуханий в судовому засіданні у відсутність ОСОБА_2 та його захисника, що є порушенням ст. 268 КУпАП.

Окрім того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази скоєння саме ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що медичний огляд ОСОБА_2 проведений з порушенням норм діючого законодавства.

Жодного належного доказу щодо відмови ОСОБА_2 від огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку не надано.

Також, суд першої інстанції грубо та безпідставно порушив процесуальні права ОСОБА_2 і розглянув справу у його відсутність та відсутність захисника.

Одночасно з поданням апеляційної скарги, захисником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію постанови їй не направляли, та її вона отримала лише 11 грудня 2018 року, після звернення до суду з відповідною заявою.

На думку апеляційного суду, заявлене адвокатом Сивовою Я.В. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, через наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 22 листопада 2018 року (дата винесення оскаржуваної постанови), ані ОСОБА_2 ані адвокат Сивова Я.В. участі не брали. Із заявою про видачу копії постанови адвокат Сивова Я.В. звернулась до суду 28 листопада 2018 року, а копію постанови отримала лише 11 грудня 2018 року, про що міститься її розписка в матеріалах справи та відмітка у самій заяві.

Отже, причини пропуску строку, на які вказує захисник, можуть бути визнані поважними.

Заслухавши захисника - адвоката Сивову Я.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5, свідка ОСОБА_8 перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно розглянуті обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №380404 від 17 жовтня 2018 року, згідно з яким, ОСОБА_2 у зазначений час керував автомобілем «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Інтеркультурній в м.Мелітополі з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп'яніння відмовився в медичному закладі; у протоколі БД № 380405 від 17 жовтня 2018 року, згідно з яким, ОСОБА_2 у зазначений час керував автомобілем«Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.Інтеркультурній в м.Мелітополі не виконав вимоги працівника поліції про зупинку, надані за допомогою проблискових ліхтарів червоного та синього кольорів, звукового спеціального сигналу. Після чого було розпочато переслідування на службовому автомобілі Деу Ланос державний номерний знак 08-18; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 жовтня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння; актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння № 1083 від 17 жовтня 2018 року, згідно з яким, ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду; поясненнями працівників поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, лікаря-нарколога ОСОБА_7; оглядом відеозапису на DVD-R диску, в ході якого встановлено, що службовий автомобіль переслідував автомобіль «Кіа», державний номер 4400, працівниками поліції був застосований проблисковий маячок, інспектор поліції намагався зупинити автомобіль, але автомобіль не зупинявся.

Якихось порушень з боку поліцейських при оформлені вказаного адміністративного матеріалу не вбачається.

Зазначені докази в їх сукупності суд першої інстанції належним чином проаналізував та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження зазначених в протоколах про адміністративне правопорушення обставин, є безпідставними.

Жодних підстав сумніватися в правдивості пояснень працівників поліції не встановлено, оскільки їх пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі, на які послався суд в своїй постанові.

Так, працівник поліції ОСОБА_4 як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді пояснив, що 17 жовтня 2018 року в темний час доби він разом зі своїм напарником ОСОБА_5 здійснювали патрулювання м.Мелітополя, до них під'їхав таксист та повідомив, що в районі Нового Мелітополя на автомобілі пересувається водій у стані сп'яніння. Вони з напарником поїхали в той бік. Коли під'їжджали, їм назустріч виїхав автомобіль. Вони включили маяки на службовому автомобілі та подали звукову сирену, проте водій не реагував, не зупинявся, внаслідок чого вони почали його переслідувати. Коли водій під'їхав до свого будинку, з машини вийшов його напарник ОСОБА_5, оскільки сам він знаходився за кермом. Водій став заїжджати у двір та затягнув із собою його напарника, ледь не скоївши при цьому на нього наїзд. Згідно з положеннями відомчого наказу, він не мав права залишати напарника одного, тому він зайшов у двір. Потім вони доставили водія, яким виявився ОСОБА_2, до медичного закладу, де ОСОБА_2 називався іншим ім'ям, і лише після того, як вони зробили йому зауваження, він, посміхаючись, назвав свої дійсні прізвище, ім'я по батькові. З лікарні вони відвезли ОСОБА_2 додому. При ходьбі вони з напарником підтримували водія, оскільки він був з дуже виразними ознаками алкогольного сп'яніння. Особу водія вони перевіряли по базі поліції, будь-які документи він не надавав. Дружина ОСОБА_2, яка думала, що її чоловіка викрали, показала паспорт у відділенні поліції на ім'я «Передерій». Коли повертали ОСОБА_2 додому, його зустрічала дружина з якимсь чоловіком.

Працівник поліції ОСОБА_5 в суді першої інстанції, а також при апеляційному розгляді, дав аналогічні пояснення.

Пояснення працівників поліції повністю узгоджуються з відомостями, вказаними у протоколах про адміністративні правопорушення, відеозаписом, доданим до протоколу, поясненнями лікаря-нарколога ОСОБА_10, висновком лікаря та актом огляду.

Те, що в протоколах про адміністративне правопорушення немає посилання на відеозапис, жодним чином не свідчить про недостовірність відомостей, в цих протоколах викладених.

До пояснень свідка ОСОБА_8, заслуханого при апеляційному розгляді за клопотанням сторони захисту, суд апеляційної інстанції ставиться критично, через наступне.

Так, свідок ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_2 він знає та перебуває з ним в дружніх стосунках. По суті справи пояснив, що в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення день вони з ОСОБА_2 після роботи заїхали до кафе, де їли та випивали спиртне - випили по 1-2 бокала алкогольного пива кожний. Після цього, на прохання ОСОБА_2 він сів за кермо його автомобіля, щоб відігнати автомобіль додому останнього. Коли він керував автомобілем, бачив, що позаду їде поліцейський автомобіль, але жодних звукових сигналів цей автомобіль не подавав. Під'їхавши додому ОСОБА_2 він за допомогою пульту відкрив ворота та заїхав на подвір'я. В цей час до автомобіля підійшли два співробітника поліції, які не представилися, документи у нього не перевіряли, на місці пройти огляд на стан сп'яніння не пропонували, а силою доставили його на службовому автомобілі до медичної установи для проходження огляду, але він відмовився від проходження такого огляду.

Вказані пояснення свідка ОСОБА_8 спростовуються відеозаписом, долученим до протоколу, на якому зафіксовано, що працівники поліції виводять з автомобілю чоловіка, який не схожий на ОСОБА_8

Працівник поліції ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_8 - це саме той чоловік, який разом з дружиною ОСОБА_2 зустрічав їх, коли вони доставили останнього додому після повернення з медичного закладу. Цей чоловік представився ОСОБА_8.

Більш того, на спростування доводів вказаного свідка, ОСОБА_4 надав при апеляційному розгляді відеозапис, який він здійснював на свій телефон, яким зафіксовано, що до медичного закладу доставлений саме той чоловік, якого виводили працівники поліції з машини на подвір'ї будинку ОСОБА_2 (згідно з відеозаписом, доданим до протоколу), тобто не ОСОБА_8

У висновку лікаря, який оформлювався в КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер», міститься підпис ОСОБА_2 та відсутні будь-які зауваження останнього.

Лікар ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснив, що правопорушник відмовився від проходження огляду та не надав документи. Паспортні дані були записані зі слів останнього.

Отже, є всі підстави вважати пояснення свідка ОСОБА_8 неправдивими, оскільки ці пояснення суперечать наявним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що свідок ОСОБА_8 спотворює фактичні обставини задля того, щоб ОСОБА_2, який є його товаришем, уникнув відповідальності за вчинені правопорушення.

Доводи сторони захисту про проведення медичного огляду з порушенням норм діючого законодавства є безпідставними, оскільки згідно з матеріалами справи, зазначений огляд не проводився взагалі через відмову ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції його процесуальних прав при розгляді справи, суперечать матеріалам справи, згідно з якими, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями ОСОБА_2 та його захисника.

В останнє судове засідання 22 листопада 2018 року ОСОБА_2 та його захисник також не з'явилися, направивши до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Такі дії обґрунтовано розцінені судом як умисне затягування розгляду справи з метою уникнення від адміністративної відповідальності, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 та його захисника на підставі відомостей, що містяться в матеріалах справи.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне уточнити постанову суду та зазначити, що ОСОБА_2 порушено п.2.5 ПДР України, замість п.2.9(а), як помилково зазначено в постанові, що не змінює сутті прийнятого рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику-адвокату Сивовій Я.В. строк на апеляційне оскарження постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сивової Я.В. залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року відносно ОСОБА_2 за ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Уточнити вищезазначену постанову суду, вказавши, що ОСОБА_2 порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, замість п. 2.9 (а) ПДР України, як помилково вказано в постанові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 320/8687/18