Справа № 263/1466/19
Провадження № 3/263/725/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами, які надійшли з Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який не працює, проживає без реєстрації за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пров.Кузнечний, буд.5, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 187 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу ГП № 226360 від 17.01.2019 року, ОСОБА_2, стосовно якого ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13.03.2018 року було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з встановленням ряду обмежень та зобовязань, зокрема, зявлятися на реєстрацію в приміщення Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області 1,2,3,4 суботу кожного місяця з 09:00 години до 18:00 години протягом всього строку адміністративного нагляду, 19.01.2019 року не зявився для відмітки (реєстрації) в Центральний ВП, чим порушив п.5 ч.1 ст.187 КУпАП (реєстрація в органах Національної поліції) у визначений вироком суду час (п.4 ухвали Приморського районного суду м.Маріуполя № 266/931/18 від 13.03.2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_2, якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у звязку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Так, судом було оглянуто письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 226360 від 22.01.2019 року; пояснення ОСОБА_2, в яких він визнає провину та зобовязується у подальшому зявлятися до відділу поліції на реєстрацію, рапорт поліцейського, ухвала Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13.03.2019 року № 266/931/18, довідка про звільнення, ОСОБА_2, постанова Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області № 266/5604/18 від 11.10.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, заява ОСОБА_2

Розглянувши зазначену справу про адміністративне правопорушення та на підставі зібраних у справі доказів суд вважає наступне: при складанні зазначених адміністративних матеріалів працівниками Центрального ВП Маріупольського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області не було допущено неповноту чи необєктивність в оцінюванні дій правопорушника.

Частиною ч. 2 ст. 187 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, якщо порушення вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, судом не було виявлено порушень при зібранні матеріалів для складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Зазначені в протоколі обставини узгоджуються з даними, викладеними в матеріалах справи, з яких ОСОБА_2 порушив вимоги адміністративного нагляду та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, керуючись ст.ст. 33, 187 ч. 2, 252, 284 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя П.І.Папаценко