КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/389/2019 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Хрипун С.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, працює ФОП«ОСОБА_3», ІПН НОМЕР_2,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів дів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як зазначено у постанові, 30.10.2018 приблизно о 00 годин 30 хвилин водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом ЗАЗ Форза, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Ярового в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинький район, Київська область, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода), на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду в повному обсязі та закрити провадження, в разі незадоволення апеляційної скарги ухвалити рішення стосовно звернення відповідного органу (прокуратура, СБУ, МВС) стосовно відкриття кримінального провадження відносно працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, в зв'язку з недотриманням ст. 19 Конституції України та Правили дорожнього руху.

Вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, а розгляд справи проведено з порушенням його прав та свобод на захист, та упередженим ставленням суду до нього як громадянина України, через не бажання суду першої інстанції об'єктивно, всебічно та неупереджено розглядати справу, що є порушенням ст. 268 КУпАП, ст. ст. 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України що призвело до хибного висновку суду.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що він не вживав ні алкоголь, ні наркотиків чи лікарських засобів, а суд прийняв постанову знехтувавши п. d ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи, не допитавши свідків, не задовольнивши клопотання про виклик свідка та витребування відеозапису з регістратора, який знаходився в машині поліцейського та запису поліцейської камери, а також урахування того, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

ОСОБА_3 вказує, що приладу для проходження огляду на стан сп'яніння у поліцейських не виявилося та вони почали дзвонити невідомо кому. Приблизно через 30 хвилин під'їхав інший поліцейський патруль і нібито привез прилад для проведення тесту. До нього підійшов поліцейський, тримаючи в руках невідомий предмет та сказав, щоб він в нього дмухнув (дихнув). Він попросив надати сертифікат і забезпечити не менше двох свідків. На що працівник поліції заявив що на ці прилади сертифікату не має, а свідками будуть двоє поліцейських, які приїхали на другому автомобілі. Подібні твердження поліцейських є грубим порушенням ст. 19 Конституції України та п. 6 І Інструкції. На дане твердження він категорично заперечив, адже згідно діючого законодавства України поліцейські не можуть бути свідками, так як вони є зацікавленими особами. На що поліцейський заявив що по виклику зараз приїдуть цивільні свідки з місцевої самооборони, яких вони добре знають. Через деякий час приїхали два чоловіки у цивільному, нібито для засвідчення тесту. Він категорично відмовився проводити тест на алкоголь без сертифікованого приладу та у присутності двох невідомих осіб, які не представилися та вели себе компрометуючи на угоду поліції.

ОСОБА_3 також зазначає, що на його клопотання матеріали справи для ознайомлення судом надані не були, а також повідомлено, що аудіо запис судового засідання відсутній, так як запис не вівся, що є порушення ч. 13, 14 ст. 10, ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. Також під час ознайомлення з матеріалами справи він звернув увагу, що відсутній один з двох аркушів його пояснень, які він давав поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення, це може свідчити про навмисне знищення доказів поліцейськими та їхню невідому зацікавленість в даних діях. Бо на знищеному аркуші він давав чіткі пояснення та зазначав, що не заперечує проходити огляд в медичному закладі охорони здоров'я та вказував на несертифікований прилад.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, свідка ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також поясненнями свідка ОСОБА_4 при апеляційному розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Згідно матеріалів справи на місці події (а.с. 3), в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді ОСОБА_3 пояснював, що дійсно відмовився від проходження огляду в медичній установі після того, як йому не надали сертифікат на технічний пристрій «Драгер».

Вказані посилання ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки даний прилад внесено до державного реєстру, допущено до використання, строк дії необмежений відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію № 14455/2014 від 29.12.2014 р.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не вживав ні алкоголь, ні наркотики чи лікарські засоби також є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані сп'яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, дії наркотичних чи токсичних речовин є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є також посилання ОСОБА_3 на норми Кодексу адміністративного судочинства України, оскілки провадження у справах про адміністративні правопорушення регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_3 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.А. Маліновський