ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/886/19 Справа № 204/2985/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в особі судді Коваленко В.Д.,, за участю за участю ОСОБА_1 та адвоката Пащенко В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційну скаргу адвоката Пащенко В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Самсонової В.В . від 02 липня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, одружену, працюючу на посаді секретаря суду у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384,20 гривень.

ОСОБА_1 було визнано винуватою у тому, що вона 20 квітня 2019 року о 02 год. 55 хв. в м. Дніпрі, по вул. Робоча, біля під`їзду № 152, керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ С180», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Пащенко В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що 20 квітня 2019 року ОСОБА_1 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці були відсутніми, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ С180», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог закону, поліцейськими не зупинявся, бо стояв біля будинку, а дії поліцейських мали характер провокації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Пащенко В.І., вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали.

Додатково захисник наголошувала на тому, що жодного реального повідомлення «оператору «102» про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не надходило, оскільки особа, яка зазначена як заявник, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, не існує.

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта, її захисника і свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи та оцінивши докази у сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, прийшов до висновку, що оскаржена постанова є незаконною, такою, що суперечить чинному законодавству і підлягає скасуванню.

В ході апеляційного провадження судом було досліджено відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора з патрульного автомобіля (CD-диск на а.с. 14) і встановлено, що 20 квітня 2019 року о 02 год. 55 хв. в м. Дніпрі по вул. Робоча, біля під`їзду № 152, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ С180», державний номерний знак НОМЕР_1 , працівниками патрульної поліції не зупинявся, оскільки даний автомобіль не рухався та стояв біля під`їзду буд. 154 по вул. Робочій, що у м. Дніпрі.

Зазначені дії працівників патрульної поліції суперечать п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, а також п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Судом проаналізовано рапорт заступника начальника взводу № 1 роти № 4 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (а.с. 2) та встановлено, що відомості зазначені у рапорті не відповідають інформації вказаній у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 174047 від 20 квітня 2019 року, а саме наявні розбіжності щодо часу вчинення адміністративного правопорушення.

Послався на те, що районним судом було отримано інформацію від Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Дніпропетровській області про те, що 20 квітня 2019 року о 02:28 год. на спецлінію «102» ГУНП з абонентського номера телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що водій автомобіля «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в алкогольному сп`янінні, автомобіль проїхав на пр. Дмитра Яворницького з вул. Володимира Вернадського.

При спробах викликати ОСОБА_3 до суду в якості свідка, виявилось, що номер телефону НОМЕР_2 вимкнений.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка була пасажиром автомобіля «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 наголошували, що 20 квітня 2019 року по пр. Дмитра Яворницького автомобіль не рухався бо стояв, ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебувала, від проходження від медичного огляду на з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відмовилась виключно з підстав того, що вважала дії працівників патрульної поліції протиправними та провокуючими. Пояснила, що працівники поліції поводились нетактовно та упереджено.

На запит суду адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області надано інформацію, що громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, за даними обліку не значиться.

Отже, є сумнівним той факт, що о 2год 28 хв. 20.04.2019 року, від вказаної громадянки було повідомлення про те, що водій вказаного автомобіля перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупинити транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дії працівників патрульної поліції 20 квітня 2019 року, були упередженими,не відповідними вимогам зазначеної інструкції, що призвело до безпідставного складання вказаного протоколу щодо ОСОБА_5 .

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять направлення ОСОБА_1 для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, що, в свою чергу є також порушенням п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Згідно вимог п. 8 зазначеного вище Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто в даному випадку відсутня одна з обов`язкових обставин об`єктивної сторони адміністративного правопорушення: відмова ОСОБА_1 від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, оскільки направлення на такий огляд працівниками патрульної поліції не складалось.

Крім того, переглядом з відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції, пояснень свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судом встановлено, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення від 20 квітня 2019 року та постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року.

Вважаю за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року сформував позицію, що наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства».

На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, у п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально-правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і ЄСПЛ, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Презумпція невинуватості, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, обмеження права керування транспортними засобами (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

В постанові від 02 липня 2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська зазначено, що винуватість особи підтверджена, в тому числі поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, дані особи до суду не запрошувались та в судовому засіданні не допитувались.

Згідно вимог ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 3.03.2011 наголошується, що за загальним правилом пп.1 і 3 «d» ст. 6 Конвенції вимагають надання особі відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (див. також рішення від 23.04.97 у справі « Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» та рішення від 15.06.1992 у справі «Люді проти Швейцарії»).

З огляду на викладене, письмові пояснення осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 3-4), які не викликались до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, або за відмову від надання показань, не допитувались в суді, не є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Пояснення ж свідка ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні у Дніпровському апеляційному суді, ставлять під сумнів правильність висновків Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська розглянув справу поверхово , не викликавши в судове засідання ОСОБА_1 ,чим порушив її право на захист, також не допитав свідків в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Але, як зазначено вще, районний суд не дотримався вказаних вимог Закону, внаслідок чого прийняв рішення, яке не можна визнати законним і тому його слід скасувати, постановити нову, про невинуватість ОСОБА_5 , та на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КупАП про закриття провадження, за відсутністю в її діях складу даного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка дії в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП, - скасувати.

Постановити нову, якою ОСОБА_1 , визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду В.Д.Коваленко