Провадження №3/428/2066/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря судового засідання: Кожем`яки А.В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ,

розглянувши матеріали, які надійшли від командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 013115 від 08.09.2019 року, 08.09.2019 року о 08 годині 30 хвилин в м. Сєвєродонецьку по вул. Єгорова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, також на місці відмовився продути Драгер, в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що 08.09.2019 року він близько 08 години 30 хвилин він на транспортному засобі Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебував біля Стоматологічної поліклініки в м. Сєвєродонецьку. Транспортним засобом він не керував, просто чекав знайомих. В цей час до нього під`їхали працівники поліції та попросили надати документи. Після чого, повідомили, що в них виникли підозри, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому продути якийсь прилад. Він розгубився та погодився продути, при цьому він був впевнений, що прилад не може показати позитивний результат, оскільки алкогольні напої він не вживає близько року, через те, що хворіє на виразку шлунку та нещодавно переніс операцію. Після того, як він подув у прилад працівник поліції сказав, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння і зараз його транспортний засіб заберуть на штраф майданчик. Він спитав у працівників поліції, чи є інший варіант, оскільки транспортний засіб належить не йому, на що вони йому відповіли, що у разі якщо він відмовиться від проходження огляду, то вони складуть у відношенні нього адміністративний протокол та він поїде далі. При цьому співробітниками поліції не було йому роз`яснено порядок огляду на стан сп`яніння, а також не вказано, яка відповідальність наступає при відмові від проходження огляду. Вказані дії працівників поліції потягли за собою порушення його прав та ввели його в оману стосовно наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Також працівники поліції не роз`яснили його права. При цьому, жодних свідків під час його спілкування з працівниками поліції та складання у відношенні нього протоколу не було. Після складення у відношенні нього адміністративного протоколу, працівники поліції його відпустили та він поїхав у своїх справах.

В судове засідання для надання пояснень щодо обставин складання адміністративного протоколу у відношенні ОСОБА_1 викликався поліцейський взводу № 3 роти №2 БПСПОП «Луганськ» ОСОБА_2 , проте останній, будучі повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду адміністративної справи, в судове засідання не з`явився, при причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку,зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до п.6, п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно з п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При цьому, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Зазначені вимоги нормативних актів працівниками поліції дотримані не були.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 органами поліції було надано протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, а також оптичний носій інформації.

Разом з тим, з пояснень наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні вбачається, що йому співробітниками поліції не було роз`яснено порядок огляду на стан сп`яніння, а також не вказано, яка відповідальність наступає при відмові від проходження огляду. Вказані дії працівників поліції потягли за собою порушення його прав та ввели його в оману стосовно наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, працівниками поліції не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Разом з тим, ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом.

З наданого суду органом поліції відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено, що за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, також настає адміністративна відповідальність, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, на вищевказаному носії інформації відсутні відомості щодо роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та сам факт керування останнім транспортним засобом.

Жодних інших доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 в цій частині, органами поліції суду не надано.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова