Справа № 754/9798/19 Суддя в І-й інстанції Грегуль О.В.
Провадження № 33/824/3251/2019 Суддя в 2-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю: іншого учасника ДТП ОСОБА_1 , її представника адвоката Домітращук І.М., захисника особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Штабського М.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року,-

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП щодо

ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_2, 09 березня 2019 року близько 11 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Степана Бандери в. м Києві, здійснив зіткнення з автомобілем «Акура» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій указала, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указала, що як вбачається зі змісту протоколу допиту ОСОБА_2 від 13.04.2019, останній повідомив, що він перевищував дозволену швидкість руху, встановлену в населених пунктах та в результаті чого, здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Акура». Окрім того, як вбачається із висновку експерта від 23.04.2019 в даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Фольксваген» під керуванням водія ОСОБА_2 , експертами з технічної точки зору, вбачається невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР України та невідповідності вимогам п. 17.1; 13.1 ПДР України, які перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП. Зазначила, що враховуючи вищевказані докази та їх зміст можна зробити висновок, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 . Також апелянт указала, що строк, передбачений ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення закінчився, однак суддя, в порушення норм КУпАП не встановив його вину. Просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247, ст. 38 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник Штабський М.В. указав, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та такою що не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх доводів указав, що ОСОБА_1 не має процесуального права на оскарження даної постанови, оскільки не є і не може вважатися потерпілою у цій справі, так як будучи учасником цього ДТП, вона - як водій транспортного засобу, допустила порушення Правил дорожнього руху внаслідок яких сталася ця ДТП та у встановленому законом порядку визнана винною у порушенні п.п. 2.3 б, 13.1, 17.1 та дорожнього знаку 5.11 ПДР України та у вчиненні злочину, що встановлено ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2019. Також указав, що під час розгляду даної справи, суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати справу щодо обставин ДТП по суті, не міг встановлювати обставини ДТП і приймати рішення про винуватість ОСОБА_2 , ОСОБА_1 або ж інших осіб у порушенні правил дорожнього руху, так як це прямо заборонено законом. Зазначив, що матеріалами справи встановлено, що на час складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а тому старший інспектор Тимченко І.О. 24.06.2019 не мала правових підстав на складання щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення. Даний протокол складений у строк, що перевищує три місяці із дня настання ДТП і в строк, що перевищує один місяць з дня закінчення досудового розслідування.

Вислухавши пояснення:

іншого учасника ДТП ОСОБА_1 та її представника - адвоката Домітращук І.М., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

захисника особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Штабського М.В., який доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без змін;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із постанови, суддею місцевого суду були зроблені висновки про закінчення строку накладення адміністративного стягнення, необхідність закриття провадження у справі без визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Такі висновки частково відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону і у повні мірі суд із ними не погоджуються.

Так, є обґрунтованими висновки судді про закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинене 09.03.2019 року, строк накладення стягнення відповідно до вимог ст.38 КУпАП становить три місяці із дня вчинення правопорушення, що указує на закінчення цього строку станом на час винесення суддею відповідної постанови.

Між тим, суд не погоджується із висновками судді про відсутність підстав для визнання вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

У зв`язку із тим, що суддею місцевого суду дане питання вирішене не було, постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 не можливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Апеляційна скарга у цій частині є обґрунтованою і у цій частині підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про рух справи після скасування постанови суд враховує наступне. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушене питання про постановлення нової ухвали про визнання вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП із закриттям провадження у справі із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Між тим суд вважає, що підстави для ухвалення зазначеного рішення судом апеляційної інстанції відсутні. Аналіз положень ст.ст. 26 і 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у поєднанні із положеннями п.20 ч.1 ст. 3 та Глави 31 КПК України дають підстави стверджувати те, що до компетенції апеляційного суду віднесено перегляд рішень судів першої інстанції у межах обставин, які були предметом розгляду у суді першої інстанції. Тобто, судове рішення ухвалене у першій інстанції судом апеляційної інстанції може переглядатись лише щодо тих обставин, які досліджувались у суді першої інстанції, щодо яких суд першої інстанції зробив відповідні висновки, надавши цим висновкам відповідної процесуальної форми у формі судового рішення. За умови не дослідження певних обставин у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити щодо цих обставин рішення по суті, оскільки вчинення таких дій виходить за межі компетенції апеляційного суду, як суду уповноваженого на перевірку законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні.

Між тим, як вбачається із постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року ухвалену щодо ОСОБА_2 питання щодо наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення у ході судового розгляду не досліджувалось та будь-яких рішень із цього приводу суддею не ухвалювалось. Це указує на неможливість ухвалення відповідного рішення судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, її розгляд був проведений у відсутності як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності так і потерпілої особи за відсутності даних про їх належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Застосовуючи, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, до наявних правовідносин положення КПК України суд визнає, що такий розгляд указує на істотне порушення вимог процесуального закону, наслідком якого є скасування судового рішення із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Застосувавши за аналогією закону положення ст. 412 і ст. 415 КПК України суд вважає, що є підстави для скасування постанови судді щодо ОСОБА_2 із призначенням нового розгляду даної справи у суді першої інстанції.

За цих обставин постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Призначити новий розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 124 КУпАП у суді першої інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька