Справа № 738/1525/18 Головуючий у 1 інстанції Слісар А. В.
Провадження № 33/4823/66/19
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, пенсіонер,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 352,40 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 06 вересня 2018 року, о 22.40 годині, по вул. Шевченка у м. Мена, біля магазину «Віктан», ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі. Послався на незаконність рішення суду, прийнятого з порушенням норм процесуального права, винесеного при неповному з'ясуванні всіх обставин справи. Зазначив, що суд позбавив його можливості бути присутнім у судовому засіданні під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він не міг надати пояснення по справі, довести свою непричетність до вчинення правопорушення та скористатись послугами захисника. Напередодні судового засідання він надіслав на адресу суду листа з проханням відкласти розгляд справи, проте суд розглянув справу у відсутність його та захисника. Вказав на відсутність доказів керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Крім того, суд не допитав свідків, вказаних у протоколі, хоча визнав їх явку обов'язковою. Послався на наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору, так як він є учасником бойових дій.

Також, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки в судовому засіданні він не був присутній, копія постанови йому не направлялась, рішення отримав лише 15 грудня 2018 року при зверненні до суду з відповідним запитом.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається з матеріалів справи, постанова місцевого суду щодо ОСОБА_2 була винесена 23 жовтня 2018 року. Строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення закінчився 02 листопада 2018 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутній під час розгляду справи, копію судового рішення отримав лише 15 грудня 2018 року, а вже 22 грудня 2018 року подав апеляційну скаргу, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №001112 від 06.09.2018 року, ОСОБА_2, 06 вересня 2018 року, о 22.40 годині, по вул. Шевченка у м. Мена, біля магазину «Віктан», керував автомобілем «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.1).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_2 від огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили, що водій ОСОБА_2, в їх присутності, відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку (а.с.3, 4).

Крім того, допитаний у судовому засіданні місцевого суду в якості свідка інспектор Менського відділу поліції ОСОБА_5 показав, що 06.09.2018 року перебував на чергуванні та зупинив автомобіль ВАЗ 2101. При спілкуванні з водієм ОСОБА_2 було видно, що останній перебуває у стані алкогольного сп'яніння, у нього була незв'язна мова, запах алкоголю з рота та почервонілі очі. ОСОБА_2 було доставлено до Менського відділу поліції, де у присутності двох свідків було запропоновано продути пристрій «Драгер» та пройти медичний огляд у лікарні на стан сп'яніння, але ОСОБА_2 відмовився. Після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Допитана у місцевому суді в якості свідка начальник СРПП №1 Менського відділу поліції ОСОБА_6 пояснила, що 06.09.2018 року перебувала на добовому чергуванні. У вечірній час інспектор поліції ОСОБА_5 повідомив, що зупинили автомобіль ВАЗ 2101, за кермом якого перебуває водій ОСОБА_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння. ОСОБА_2 було доставлено до Менського відділу поліції, де він у присутності двох свідків відмовився продувати пристрій «Драгер» та проходити медичний огляд у лікарні на стан сп'яніння. Після чого вона особисто склала щодо водія ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ним у стані алкогольного сп'яніння, не заслуговує на увагу, оскільки як вже було зазначено вище, ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, передбачає відповідальність не лише за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

У даному випадку має місце саме відмова водія ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, тобто в його діях наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

З огляду на зазначене, слід визнати, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Позицію ОСОБА_2 слід розцінювати, як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи ОСОБА_2 з приводу розгляду справи без допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки суд сприяв явці даних свідків у судове засідання шляхом надіслання повісток, про що свідчить наявність у матеріалах справи відповідних поштових конвертів та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.26, 28, 35, 37).

Доводи апелянта про порушення судом вимог ст.268 КУпАП у зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся без його участі та захисника, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як убачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута місцевим судом у відсутності ОСОБА_2 та його захисника, при цьому ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши справу за даних обставин, суддя допустив порушення гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_2, що є порушенням вимог закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, бути присутнім під час розгляду справи в суді було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином повідомлена про час і місце апеляційного розгляду справи, що й підтвердив захисник ОСОБА_1 Останній у суді апеляційної інстанції надав пояснення по суті справи та мав можливість надати докази на підтвердження своїх доводів.

Доводи апелянта з приводу звільнення його від сплати судового збору не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

За змістом п.13 ч.1 ст.5 Закону України від 08.07.2011 року «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Оскільки справи про адміністративні правопорушення не є справами позовного провадження, і в даному випадку мова йде про порушення саме ОСОБА_2 встановлених Законом норм поведінки, то він не звільняється від сплати судового збору при накладенні адміністративного стягнення.

Стягнення ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний