Справа № 308/753/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Деметрадзе Т.Р., розглянувши матеріали Департаменту захисту економіки управління захисту економіки в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м.Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська), 151/25, місце роботи Управління Культури Закарпатської обласної державної адміністрації, посада з 16.02.2016 року, заступник начальника, за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, -

встановив:

Відповідно до розпорядження голови Закарпатської ОДА № 44-р від 16.02.2016 року, ОСОБА_1 переведений на посаду заступника начальника управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації і йому присвоєно 9 ранг державного службовця.

Згідно наказу № 01-05/191 від 15.08.2016 року, ОСОБА_1 призначений відповідальною особою за дотримання вимог законодавства по боротьбі з корупцією по управлінню.

Відповідно до Наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» - п. 3 - а, б, в, надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій культури в межа фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах, установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання, затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці.

Також наказом встановлено, що преміювання керівників установ, закладів та організацій культури, їх заступників, установлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

ОСОБА_1 є суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до підпункту в) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до контракту від 12.05.2015 року на посаду директора Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Ф. Потушняка призначено ОСОБА_2, яка з 19.06.1981 року являється дружиною гр. ОСОБА_1 і перебувала в його прямому підпорядкуванні відповідно до його посадової інструкції.

Згідно відповіді Закарпатської ОДА № 01-12/1103 від 27.08.2018 року повідомлень щодо виникнення та врегулювання конфлікту інтересів від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №42 від 21.01.2019 року, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», що полягало у суперечності між приватним немайновим інтересом (покращення майнового стану дружини ОСОБА_3Л.) та його службовими повноваженнями, як заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, особи яка підписує документи, отримавши подання головного бухгалтера ОСОБА_4 та голови профкому ОСОБА_5 № 01-281/132 від 22.08.2017 року, щодо встановлення надбавки його дружині, а саме директору Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ОСОБА_2 за складність та напруженість в роботі, перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, що полягав у можливості встановлення вказаної надбавки дружині, не повідомив безпосереднього керівника, голову Закарпатської ОДА про наявний реальний конфлікт інтересів.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_1І скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №45 від 21.01.2019 року, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», що полягало у суперечності між приватним немайновим інтересом (покращення майнового стану дружини ОСОБА_3Л.) та його службовими повноваженнями, як заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, особи яка підписує документи, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ № 156-к від 28.08.2017 року, на підставі якого ОСОБА_3 проведено нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №44 від 21.01.2019 року, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», що полягало у суперечності між приватним немайновим інтересом (покращення майнового стану дружини ОСОБА_3Л.) та його службовими повноваженнями, як заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, особи яка підписує документи, отримавши подання головного бухгалтера ОСОБА_4 та голови профкому ОСОБА_5 № 01-281/132 від 22.08.2017 року, щодо встановлення надбавки його дружині, а саме директору Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ОСОБА_2 за складність та напруженість в роботі, перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, що полягав у можливості встановлення вказаної надбавки дружині, не повідомив безпосереднього керівника, голову Закарпатської ОДА про наявний реальний конфлікт інтересів.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП кваліфікуючими ознаками якого є неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №43 від 21.01.2019 року, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», то полягало у суперечності між приватним немайновим інтересом (покращення майнового стану дружини ОСОБА_3Л.) та його службовими повноваженнями, як заступника начальника управління культури Закарпатської ОДА, особи яка підписує документи, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ № 155-к від 28.08.2017 року, на підставі якого ОСОБА_2 було встановлено надбавку в розмірі 50% посадового окладу за складність, напруженість у роботі.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2018 року адміністративні справи №308/754/19 (протокол №44) та №308/756/19 (протокол №42) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП, а також адміністративні матеріали №308/753/19 (протокол №45) та №308/755/19 (протокол №43) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст.172-7 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП об'єднані в одне провадження.

Керуючись принципом рівності сторін і вимог змагальності процесу, регламентованих статтею 6 параграфом 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також керуючись позицією рішення Європейського суду з прав людини від 6 березня 2017 року у справі «Карелін проти Російської Федерації» судом були вислухані особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та прокурор .

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засідання проти обставин, викладених в протоколах не заперечив, вину у вчинених правопорушеннях визнав, просив суд не застосовувати до нього надто суворих заходів адміністративного стягнення.

Прокурор Цар І.І. в судовому засіданні обставини, викладені у даних протоколах підтримав в повному обсязі, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП .

Розглянувши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення №42 від 21.01.2019 року, №43 від 21.01.2019 року, №44 від 21.01.2019 року та №45 від 21.01.2019 року, заслухавши пояснення правопорушника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП, яке виразилось у не повідомленні особою у встановленому законом випадку та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та у порушенні встановлених Законом України «Про запобігання корупції» обмежень щодо вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією, направленого головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, вирішуючи справи про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

За правилами ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» роз'яснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне та повне та об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст. ст.247, 280 КУпАП.

При цьому необхідно особливу увагу звертати на те чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною в його вчиненні, чи належить вона до суб'єктів вказаного правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов'язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Відповідно до п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі по тексту Закон) субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 2, 3 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Диспозицією ч. 1 та 2 ст.172-7 КУпАП передбачена відповідальність за не повідомлення про наявний конфлікт інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому приписами п. 2 Примітки визначено, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Системний аналіз законодавства про боротьбу з корупцією свідчить про те, що для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має бути встановлено наявність такої сукупності юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко артикульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та представницьким інтересом на об'єктивність або неупередженість рішення; наявність повноважень на прийняття рішення. Без наявності хоча би одного з фактів з цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього. Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Конфлікт інтересів це суперечність між особистими інтересами та її службовими повноваженнями. Відповідальність настає у разі наявності суперечності, яка може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Таким чином, не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному.

Окрім визнання своєї вини самим правопорушником, вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: даними, що містяться в протоколі №42 від 21.01.2019 року, №43 від 21.01.2019 року, №44 від 21.01.2019 року та №45 від 21.01.2019 року про адміністративне правопорушення, Наказом від 28.08.2017 року №155-к , яким ОСОБА_3А встановлено надбавку, поясненнями гр. ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7, Наказом від 28.08.2017 року №156-к про виплату ОСОБА_3А матеріальної допомоги, та іншими письмовими доказами.

Обставини що обтяжують чи помякшують відповідальність ОСОБА_1 відсутні.

У відповідності до ч.2 ст.36 КпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, суд прийшов до переконання, що стягнення за адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, слід накласти у відповідності до ст.36 КпАП України в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, установленому ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 36, 172-7, 221, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 3, 28 ЗУ «Про запобігання корупції», суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (пять тисяч сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 384,20 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду і набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Т.Р Деметрадзе