Справа № 473/3002/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

"20" вересня 2019 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Дробинський О.Е. за участю секретаря судових засідань Данилевич Т.О.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

-за статтею 212 13 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня .2019 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла адміністративна справа від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 212 13 ч.2 КУпАП.

Згідно із протоколом АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року, який був складеним ДОП Вознесенського ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції Орловим В.С. 11 липня 2019 року о 15 год. 50 хв. в місті Вознесенську на вулиці Центральній Капустянський В.Ю. здійснював розповсюдження друкованих матеріалів на пляшці з водою, без зазначення установи, що здійснила друк їх тиража, інформацію щодо осіб відповідальних за випуск.

Посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за статтею 212 13 ч.2 КУпАП.

В протоколі АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року свідки правопорушення відсутні, докази не вилучалися.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, у відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст.251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.212-13 ч.2 КУпАП, суд враховує положення пунктів 4.1. та 4.2 Рішення КСУ від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, відповідно до яких:

«4.1. Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005).

Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010). Наведені конституційні засади враховуються Конституційним Судом України у процесі перевірки на відповідність Конституції України положень статті 141, частини шостої статті 258 Кодексу.

4.2. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку)».

Диспозиція ч.2 ст.212 13 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема про «Про вибори народних депутатів України» від 17.11.2011 року № 4061-VI.

Так, згідно з п. 14 ст. 74 Законом України «Про вибори народних депутатів України» від 17.11.2011 року № 4061-VI встановлені обмеження щодо ведення передвиборної агітації, зокрема забороняється проводити передвиборну агітацію, що супроводжується наданням виборцям, закладам, установам, організаціям коштів або безоплатно чи на пільгових умовах товарів (крім товарів, що містять візуальні зображення назви, символіки, прапора партії, за умови, що вартість таких товарів не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати), послуг, робіт, цінних паперів, кредитів, лотерейних білетів, інших матеріальних цінностей. Така передвиборна агітація або надання виборцям, закладам, установам, організаціям коштів або безоплатно чи на пільгових умовах товарів, послуг, робіт, цінних паперів, кредитів, лотерейних білетів, інших матеріальних цінностей, що супроводжується закликами або пропозиціями голосувати за або не голосувати за певну партію чи кандидата у депутати або згадуванням назви партії чи імені кандидата, є непрямим підкупом виборців.

Згідно із протоколом АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року 11 липня 2019 року о 15 год. 55 хв. в місті Вознесенську на вулиці Центральній ОСОБА_2 В.Ю ОСОБА_3 здійснював розповсюдження друкованих матеріалів на пляшці з водою, без зазначення установи, що здійснила друк їх тиража, інформацію щодо осіб відповідальних за випуск.

Так, стаття 212-13 ч.2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за виключно за розповсюдження (рознесення, вивішування, роздавання) під час виборчого процесу друкованих матеріалів передвиборної агітації, які не містять відомостей про установу, що здійснила друк, їх тираж, інформацію про осіб, відповідальних за випуск, або у яких така інформація означена неправильно чи неповно, а так само організація такого розповсюдження, - а не товарів, що містять візуальні зображення назви, символіки, прапора партії.

п. 7 статті 69 Закон України від «Про вибори народних депутатів України» від 17.11.2011 року № 4061-VI передбачає вимоги виключно до друкованих матеріалів передвиборної агітації, а не передвиборної агітації взагалі. Але вказівки про те, що пляшка з водою відноситься до друкованих матеріалів передвиборної агітації протокол про адміністративне правопорушення не містить.

В протоколі АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року не сформульовано суть адміністративного правопорушення, звідси, протокол містить неконкретне обвинувачення і не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності.

З огляду на наведене, оскільки поставлене у провину правопорушення ОСОБА_1 є фактично не визначеним та неконкретним, це позбавляє суд можливості надати його діям належну правову оцінку та об`єктивно розглянути справу.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, - на провадження у справах про адміністративні правопорушення п.39 Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Окрім недоліків, що містяться в протоколі АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року - суд звертає увагу на той факт, що не було належним чином зафіксовано обставин події не вилучено та не оглянуто речові докази (агітаційні матеріали), в протоколі не вказано свідків, хоча як слідує із матеріалів провадження про подію було повідомлено громадянином ОСОБА_4 (заява від 11.07.2019 року).

Оскільки протокол АПР18 №267012 від 11 липня 2019 року складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП, тому він не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви. А згідно зі ст.62 ч.3 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, проте вимогам закону протокол не відповідає провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-13 КУпАП.

Керуючись ст.ст.212-13 ч.2, 247, 268, 280, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за статтею 212 13 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.Е.Дробинський