Справа №: 139/50/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.

за участю секретаря судового засідання Пилипчук В.П.

прокурора Марунчак Т.А.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Муровані Курилівці справу про адміністративне правопорушення, повязаного з корупцією відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, завідувача Наддністрянським пунктом ветеринарної медицини Мурованокуриловецької районної державної лікарні ветеринарної медицини, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2019 старший оперуповноважений управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_2 склав відносно ОСОБА_1 протокол № 5 про вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

З вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1, будучи субєктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. А саме, ОСОБА_1 зобовязаний був подати вказану декларацію до 01.04.2018, а подав її лише 14.04.2018. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що електронну декларацію намагався подати в березні 2018 року, однак його спроби не були успішними у звязку з проблемами технічного характеру в роботі Реєстру, а саме він не зміг проконтролювати чи надійшла його декларація в базу даних. Другий раз декларацію в електронному вигляді подав 14.04.2018 року, коли взнав, що вона не дійшла по призначенню.

Прокурор Марунчак Т.А. у судовому засіданні відмовилася від підтримання протоколу та просила закрити провадження в даній справі у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме відсутністю у нього умислу щодо невчасного подання декларації.

Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_1, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника Мурованокуриловецької районної державної лікарні ветеринарної медицини №14 від 01.04.2011 ОСОБА_1 за його згодою переведено завідуючим Наддністрянським державним пунктом ветеринарної медицини з 01 квітня 2011 року.

Відповідно до підпункту в пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у пункті 1, підпунктах а і в пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 є субєктом декларування відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» про що зазначено у складеному відносно нього протоколі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо в протоколі (постанові) про адміністративне правопорушення фабула відображена не повно, суд не може самостійно її доповнювати чи уточнювати.

Суд звертає увагу, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, суд вважає недоведеним, що ОСОБА_1 є субєктом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки жодних доказів цього матеріали справи не містять.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 14.04.2018 все-таки подав декларацію.

Відповідно до послідовних дій користувача «Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_1 03.03.2018 о 15:23:44 було здійснено вхід до реєстру для заповнення та подачі електронної декларації за 2017 рік, та заповнено наступні розділи: 1, 2.1, 2.2, 3, 4, 11, 12, після чого о 15:39:51 03.03.2018 ОСОБА_1 натиснув кнопку «Подати документ», але підтвердження про успішне подання документа не отримав. 14.04.2018 о 19:26:35 натиснув кнопку «Нова декларація на основі цієї», заповнив та переглянув 16 розділів декларації і о 19:49:37 14.04.2018 натиснув кнопку «Подати документ» і о 19:49:55 декларацію успішно подано.

Згідно положень ч. 1 ст. 172-6 КупАП, відповідальність за вказаною частиною статті настає за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до листа ВССУ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією», субєктивна сторона зазначеного вище правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10-11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

В даному випадку, з наданої до протоколу «Послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», слідує, що у ОСОБА_1 не було прямого або непрямого умислу щодо невчасного подання декларації. Навпаки, її заповнення він здійснював 03.03.2018, натиснувши о 15:39:51 кнопку «Подати документ».

Вказане узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 про те, що неподання декларації відбулося через його необережність, яка полягала в тому, що він, подавши декларацію, не перевірив за допомогою електронної пошти її публікацію.

Та обставина, що ОСОБА_1, дізнавшись про ненадходження декларації на сайт, 14.04.2018 (ще до виявлення, згідно листа Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя НАЗК від 26.10.2018, у жовтні 2018 року уповноваженими органами факту несвоєчасного подання декларації) все-таки подав декларацію, свідчить про те, що він не мав жодного наміру уникнути фінансового моніторингу його майнового стану.

Відтак, субєктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП судом не встановлено.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку не доведено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а тому справа підлягає закриттю з вказаної підстави.

Керуючись ст.ст. 3, 52 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 9, 10, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 254, 268, 280, 283, 284, КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою щодо якої її винесено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова у відповідності до ст. 287 КУпАП може бути оскаржена прокурором лише у випадку здійснення ним нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Суддя: Коломійцева В.І.