Справа № 583/4876/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області КОВАЛЬОВА О.О., розглянувши протокол, що надійшов від Головного управління ДФС у Сумській області Державної фіскальної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення

встановив:

10.12.2018 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1, який здійснював підприємницьку діяльність без державної реєстрації, чим порушив ст. 63 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судове засідання не зявився. Надав письмове клопотання, в якому просив провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Також зазначив, що 08.11.2018 він взагалі не здійснював керування вказаним в протоколі транспортним засобом, оскільки автомобіль був переданий ОСОБА_2 для його власних побутових потреб, про що складено договір позички та акт приймання-передачі автомобіля.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі слід закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, згідно з ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Диспозицією ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведені підстави притягнення до адміністративної відповідальності, а саме провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частиною 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарська діяльність, а саме: під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 цього ж Кодексу визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництво це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність».

З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно встановити всі характеризуючі ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб'єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов'язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Отже, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більше разів. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Проте, матеріали справи стосовно ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження обставини, які б давали підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення № 102 від 08.11.2018 не містить даних про те, що ОСОБА_1 здійснював свою діяльність систематично, тобто провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів на постійній основі, не вказано осіб, яким він надавав послуги з перевезення, за якою ціною здійснював послуги з перевезення пасажирів. Також не надано доказів, що ОСОБА_1 є суб'єктом господарювання в розумінні положень ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто протокол про адміністративні правопорушення № 102 від 08.11.2018 не містить жодної інформації щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення має бути обґрунтовано конкретними доказами.

Інших доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без державної реєстрації, а саме, надавав послуги по перевезенню пасажирів без оформлення відповідних дозволів, матеріали справи містять.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення № 102 від 08.11.2018, складений відносно ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом його вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Разом з тим, норма ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною, то в протоколі обов'язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність. Однак таке посилання у протоколі відсутнє.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 164 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183-1, 247, 245, 251, 252, 266, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_3