Справа №461/6974/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., захисника Бардина Р.І., особи, відносно якої складено протокол Каркульовського ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення БД №129838, 06.09.2019 року о 15 годині 25 хвилин, на перехресті вул. Винниченка-Кривоноса, у м. Львові, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Pegouet Boxer н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 та не надав переваги в русі автомобілю Hyundai Elantra н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , ліворуч на перехресті рівнозначних доріг та здійснив зіткнення, внаслідок чого т/з отримали технічні ушкодження та завдано матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_3 порушив вимоги розділів 33, 16-12 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та його захисник факт правопорушення заперечили, з мотивів, викладених у письмових поясненнях та просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.3.1, 3.2 ПДР України, водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відео записуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях громадянина ОСОБА_3 відсутній склад вказаного вище адміністративного правопорушення, оскільки, при розгляді даної справи суд не вбачає в діянні останнього об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушення, а протокол та додані до нього матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_3 не стежив за дорожньою обстановкою не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 та не надав переваги в русі автомобілю Hyundai Elantra н.з. НОМЕР_2 .

Суд приходить до переконання, що у справі відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений обґрунтований висновок про те, що в даному випадку ОСОБА_3 порушив розділів 33, 16-12 Правил дорожнього руху, адже досліджені в ході розгляду справи докази спростовують вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, у т.ч. відеозапису, з врахуванням пояснень захисника встановлено, що водій ОСОБА_5 керував каретою швидкої допомоги - Pegouet Boxer н.з. НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Кривоноса до перехрестя з вулицею Винниченка, з ввімкненими світловими спец сигналами.

Долученими до матеріалів справи медичною довідкою від 18.09.2019 року та копією з журналу викликів ЕМД «Судова Вишня» підтверджуються, що ОСОБА_3 у вказаний час виконував невідкладне службове завдання, а відтак, враховуючи положення п.3.1 ПДР України він був вправі відступитись від вимог розділів 8, крім сигналів регулювальників, 10-18, 26, 27 та п.28.1 цих правил, оскільки ввімкнув проблискові маяки синього або червоного кольору. Тож, на момент виконання службового завдання за вказаних умов у ОСОБА_3 був відсутній обов`язок виконання вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР, при цьому фактів незабезпечення ОСОБА_3 безпеки дорожнього руху в судовому засіданні не встановлено.

При цьому, долучені до справи пояснення та схеми місця ДТП не спростовують доводів сторони захисту щодо виконання ОСОБА_3 службового завдання та дотримання ним правил дорожнього руху.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діяннях ОСОБА_3 об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Даний висновок Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, у рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Отже, суд враховуючи, положення ст. 251 КУпАП, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький