Справа №463/7351/18
Провадження №3/463/38/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В., з участю захисника ОСОБА_1, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Управління Патрульної поліції у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого ФОП ОСОБА_2, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

за ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_2, керуючи автотранспортним засобом CITROEN, д.н.з. НОМЕР_1, 05.12.2018р. о 02 год. 10 хв. на вул. Шевченка, 80 у м. Львів-Рудно, перебував у стані алкогольного спяніння, чим порушив п.п. 2.9 а ПДР України.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджуються ордером серії ЛВ № 120365 винуватість свого довірителя у вчиненні інкримінованого правопорушення заперечив, оскільки вважає таке не доведеним належними і допустимими доказами. Зокрема, відсутні докази про те, що прилад, за допомогою якого проводився медичний огляд є сертифікованим. Крім того, ОСОБА_2 не погодився з результатами медичного огляду, який проводився на місці зупинки, у звязку з чим працівники поліції повинні були доставити його до медичного закладу для проходження такого огляду, чого вони не пропонували.

Також, заявив клопотання про направлення матеріалів справи в Залізничний районний суд м. Львова за місцем постійного проживання ОСОБА_2, за місцем вчинення правопорушення та за місцем обліку транспортного засобу, яким є Залізничний район м. Львова.

Оглянувши матеріали клопотання, вважаю, що таке не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За загальним правилом, яке встановлено нормами ч. 1 ст. 276 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Правила альтернативної підсудності визначені в ч. 2 цієї статті, згідно з якою, справи про адміністративне правопорушення, передбачені в тому числі ч. 1 ст. 130 КУпАП можуть розглядатись за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_2 місцем проживання правопорушника в протоколі зазначено м. Львів, вул. Пасічна, 54/11, що за територіальною підсудністю належить до Личаківського районного суду м. Львова.

Згідно розяснень Пленуму ВСУ, наданих в п. 2 Постанови № 11 від 11.06.2004р. «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Оскільки для розгляду вказаної справи органом внутрішніх справ визначено Личаківський районний суд м. Львова, що не є порушенням правил підсудності, які закріплені в ст. 276 КУпАП, вважаю, що в задоволенні такого клопотання належить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Встановлено подію, яка мала місце 05.12.2018р. о 02 год. 10 хв. на вул. Шевченка, 80 у м. Львів-Рудно, перебування водія ОСОБА_2 за кермом в стані алкогольного спяніння. Вчинене правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення, результатом тестування на алкоголь за допомогою спеціального технічного пристрою газоаналізатора «Drager» від 05.12.2018р., актом огляду на стан алкогольного спяніння, письмовими поясненнями свідків події ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зафіксували покази проходження тесту на стан алкогольного спяніння де зазначено показ 0,91 %о, актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), де в графі «З результатами згоден» стоїть підпис ОСОБА_2 та оглянутими в судовому засіданні відеоматеріалами з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», цим Законом регулюються відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки. До сфери законодавчо регульованої метрології належать такі види діяльності як контроль безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів.

Відповідно до ст. 17 цього Закону, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Газоаналізатори, які використовуються у сфері контролю безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів, відповідно до п. 23 Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженого постановою КМУ № 374 від 04.06.2015р.підлягають періодичній повірці.

Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016р. «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» (п. 23), термін повірки газоаналізаторів становить 1 рік.

Як вбачається з висновку газоаналізатора «Drager» від 05.12.2018р., яким зафіксовано стан алкогольного спяніння ОСОБА_2, останнє калібрування на такому проводилось 10.10.2018р., тобто менш ніж один рік, що в межах строків міжповірочних інтервалів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 113/98-ВР від 11.02.1998р. (далі Закон № 113/98-ВР) державне управління забезпеченням єдності вимірювань в України здійснює Центральний орган виконавчої влади у сфері метрології (ЦОВМ). До повноважень ЦОВМ, відповідно до ч. 2 цієї статті належить затвердження типів засобів вимірювальної техніки та встановлення порядку ведення Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону № 113/98-ВР, засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов'язковим вимогам нормативних документів з метрології. Державні приймальні і контрольні випробування та оформлення їх результатів проводяться у порядку, встановленому нормативними документами з метрології ЦОВМ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 113/98-ВР, засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки затверджено Наказом Держкомстандарту України від 19.02.2002р. № 100.

Згідно п. 1.4 цього Порядку, Сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу видаються на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань:

вітчизняним виробникам засобів вимірювальної техніки - для офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого серійного виробництва в Україні;

іноземним виробникам для офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого ввезення на територію України партіями.

Отже, Сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу є документом який підтверджує позитивні результати державних контрольних випробувань засобу вимірювальної техніки, внаслідок чого такий засіб дозволявся до застосування згідно ч. 2 ст. 11 Закону № 113/98-ВР.

Разом з тим, Закон № 113/98-ВР втратив чинність 01.01.2016р. у звязку з прийняттям Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314-VII від 05.06.2014р. (далі Закон № 1314-VII), за яким не передбачено використання засобу вимірювальної техніки на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань після видачі відповідного Сертифіката.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки, а як передбачено ч. 1 ст. 17 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Натомість, згідно п. 5 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1314-VII, Сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Отже, згідно з законодавством, чинним на момент вчинення правопорушення, експлуатації підлягають лише ті засоби вимірювальної техніки, які пройшли періодичну повірку.

Тому, твердження захисника про те, що висновок газоаналізатора «Drager» від 05.12.2018р. є неналежним доказом слід вважати безпідставним.

Крім того, згідно акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 поставив свій підпис у графі «з результатами згоден», чим в сукупності, спростовуються твердження захисника про те, що ОСОБА_2 висловив незгоду з результатами медичного огляду, проведеного на місці зупинки.

Відповідно, в такому випадку у працівників поліції не виникало обовязку забезпечити доставку ОСОБА_2 в медичний заклад для проходження огляду.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є одним із доказів вчинення адміністративного правопорушення, за таких обставин вважаю вину особи доведеною.

При таких обставинах вважаю, що особа допустила грубе порушення правил дорожнього руху.

Тому, вважаю, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність не вбачаю та вважаю, що до нього слід застосувати вид адміністративного стягнення штраф з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Окрім цього, у відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП, слід також стягнути з правопорушника судовий збір.

При цьому, у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення, що становить 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 130 ч. 1, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через місцевий суд.

Суддя: Нор Н. В.