Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/26/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І.М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 року.Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року ОСОБА_3 визнано винним за те, що він 11.10.2018 року о 09.30 год. керував автомобілем ГАЗ-3302, реєстраційний номер НОМЕР_2, по автомобільній дорозі Н-23 Кропивницький-Кривий Ріг на 0 км. із явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від продуття алкотестера та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим порушено пункт 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалити постанову, якою скасувати постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2018 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП та за строками давності відповідно до ч.1 п.7 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржувану постанову від 23.11.2018 року суд першої інстанції не мав права проводити розгляд справи у його відсутності з поважних причин - перебування на санаторно-курортному лікуванні з 19.11.2018 по 11.12.2018 (а.с. 19-20). Про відкладення судового розгляду на 12.11.2018 року його не повідомляв суд першої інстанції судовою повісткою про виклик до суду.

Також зазначає, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №010685 від 11.10.2018 року два свідка не були свідками події факту керування ним автомобілем із явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Два свідка ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були викликані інспектором поліції по телефону, в протоколі від 11.10.2018 року серія ОБ № 010685 (а.с.4), перший свідок чомусь записаний як ОСОБА_6 Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №010685 від 11.10.2018 року інспектор поліції йому на місці не видав.

Вказує, що за своєю суттю огляд, котрий проводиться в закладах охорони здоров'я, виконує функцію перевірки показників спеціальних технічних засобів, і його проходження є правом, а не обов'язком водія. Отже, особа, яка керує транспортним засобом може притягуватись до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП лише стосовно відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В провадження судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської обласьі справа про адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП надійшла 18 жовтня 2018 року.

Перше судове засідання у справі було призначено на 02 листопада 2018 року про що, ОСОБА_3 повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки. На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про відкладення справи у зв'язку з потребою ознайомлення з матеріалами справи.

Наступне судове засідання було призначено на 12 листопада 2018 року, про що ОСОБА_3 був повідомлений секретарем судового засідання за допомогою вручення повістки, у розписці до якої він власноручно розписався, що спростовує також його твердження, що про дане судове засідання його не повідомляли, однак в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Після цього, втретє справу було відкладено на 23 листопада 2018 року, однак ОСОБА_3 до суду не з'явився, та 22 листопада подав до суду клопотання про відкладення слухання справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що він з 19 листопада по 11 грудня 2018 року перебуватиме на санаторно-курортному лікуванні.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суд першої інстанції 23 листопада 2018 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_3

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній три рази в судові засідання не з'явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи.

Апеляційний суд розцінює таку поведінку ОСОБА_3, як свідоме зловживання своїми процесуальними правами, завідомо направлену на безпідставне затягування судового процесу з метою спливу 3-ох місячного строку, передбаченого ст.38 КУпАП для застосування до нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_3 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт відмови від проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 010685 від 11.10.2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у закладі охорони здоров'я, поясненнями самого ОСОБА_3, в яких він зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестера та у медичному закладі та додатково зазначив, що вживав 0,5 л пива в цей день.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об'єктивності та суперечливості не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_3 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3І надав пояснення, що того дня він їхав на автомобілі ГАЗ-3302 по автодорозі та віз картон, який не прикритий. Його зупинили працівники поліції на тій підставі, що автомобіль був непатентований та це є порушенням та хотіли з ним якось домовитись щодо можливості уникнення ним адміністративної відповідальності. Після його відмови на це, вони повідомили, що у нього є ознаки алкогольного сп'яніння та він має пройти освідування на визначення стану алкогольного сп'яніння, на що він також відмовився при свідках. Вказує, що вже не пам'ятає чи викликались свідки телефоном поліцейськими чи були зупинені ними.

Так, за клопотанням самого ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції були допитані свідки, зазначені в протоколі ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що з ОСОБА_3 не знайомий. Того дня вони з ОСОБА_4 та ще одним співробітником їхали на автомобілі та на трасі їх зупинили працівники поліції та запросили бути свідками при освідуванні ОСОБА_3 Зазначив, що ОСОБА_3 в їх присутності зазначив, що вживав алкоголь. Після того як вони написали пояснення, вони поїхали.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_3 особисто не знає. Зазначає, що їх зупинили працівники поліції та запропонували бути свідками. При них поліцейський запропонував ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння на що той відмовився. Вказував, що чув як ОСОБА_3 казав, що вживав пляшку пива. Після написання пояснень та підпису у протоколі вони поїхали.

Хоча в матеріалах справи і відсутній відеозапис подій з нагрудних камер працівників поліції з фіксуванням складання протоколу та відмови від проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є аналогічними поясненням долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому сумнівів у їх правдивості в апеляційного суду не викликають.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при тих обставинах, які викладені в оскаржуваній постанові та підтверджені дослідженими доказами.

Щодо тверджень апелянта з приводу того, що проходження медичного огляду на стан сп'яніння є правом, а не обов'язком особи, то апеляційний суд не приймає їх до уваги взагалі та визнає такими, що суперечать чинному законодавству.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Але в разі відмови особи від проходження огляду на місці та згоди на проходження медогляду в закладі охорони здоров'я та безпосереднього його проведення там, такий проводиться в медичній установі лікарем за обов'язковим направленням поліцейського та його присутності. Відмова від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я також є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП та диспозиція даної статті ніколи не містила в собі право особи не проходити відповідний огляд на стан сп'яніння, якщо є підозра у працівників поліції для проведення такого огляду, без притягнення, в такому випадку, до адміністративної відповідальності. Тож твердження ОСОБА_3, що, особа, яка керує транспортним засобом може притягуватись до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП лише стосовно відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів в присутності двох свідків, апеляційний суд визнає лише неправильним самостійним трактуванням ОСОБА_3 вищезазначених норм закону та такими, що не підлягає задоволенню взагалі.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_3 11.10.2018 року реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров'ю, тяжкість ймовірних наслідків, та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Суддею суду першої інстанції накладено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з дотриманням вимог ст. 38 КУпАП.

Згідно із ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 11.10.2018 року.

Судом першої інстанції на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення 23.11.2018 року, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП та не включає в себе стадію оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що передбачена главою 24 КУпАП.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не сплинули, а суду апеляційної інстанції підстав скасувати постанову районного суду не має.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко