Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3430/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія ч.3 ст.172-20 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді Зав`язуна С.М.,
секретаря Скородинської Г.В.,
за участю: захисника Кодлубовської Л.А.,
особи щодо якої складено
адміністративний протокол ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2018 року, -
ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 4000 (чотири тисячі) гривень.
Як встановлено судом першої інстанції, 12 вересня 2018 року старший прапорщик ОСОБА_1 являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , під час особливого періоду прибув на військову службу в АДРЕСА_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172 - 20 КУпАП.
На постанову суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить постанову скасувати, як незаконну, та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушено ст.245 КУпАП, а тому висновок про доведеність його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАп є необґрунтованим. Вважає, що в його діях не міститься складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки він не розпивав алкогольні напої під час проходження служби ні сам, ні з підлеглими та не піддавався адміністративному стягненню жодного разу. Однак, за наказом командира частини він був притягнутий до відповідальності за появу на роботі у нетверезому стані, у вигляді позбавлення премії за вересень 2018 року.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з диспозиції ч.3 ст.172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,- вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено його Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

За змістом ч.1 ст.1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч.4 ст.3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Відтак, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас ст.1 Закону №3543-ХІІ надано визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення ЗС України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вищенаведене дає підстави стверджувати, що як у проміжки між періодами проведення мобілізації, так і на даний час - у державі стан особливого періоду не припинився.

За таких обставин, апеляційні твердження ОСОБА_1 з приводу того, що «особливий період» вже припинився є безпідставними та не заслуговують на увагу.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20, підтверджується: протоколом про адміністративні правопорушення № 0007 від 17.09.2018 року (а.с.3); результатами токсикологічного дослідження методом ГХ крові на вміст алкоголю, відповідно до яких концентрація алкоголю в крові становить 0,69‰ на момент огляду 12.09.2018 року (а.с.5); витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.8); поясненнями ОСОБА_1 (а.с.10), відповідно до яких він зазначив, що в ніч з 11.09.2018 року на 12.09.2018 року проводив час на власний розсуд у розважальному закладі м.Житомира. Під час відпочинку вживав спиртні напої, а вранці 12.09.2018 року раптово був сповіщений по телефону про вихід на роботу, так як вихідний йому не було надано.
Вище наведені докази на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достовірними. Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП є правильною.
Разом з тим, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції залишив без належної оцінки обставини за яких було вчинено адміністративне правопорушення, а саме, як встановлено, ОСОБА_1 10.09.2018 року написав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про отримання вихідного дня 12.09.2018 року за час несення служби у добовому наряді помічником чергового частини з 08.09 по 09.09.2018 року. Вважаючи, що його рапорт задоволено в ніч з 11 на 12.09.2018 року вжив спиртні напої. Проте зранку 12.09.2018 року в телефонному режимі терміново командиром був викликаний на місце служби у військову частину. Такий виклик для військовослужбовця згідно положень статуту є обов`язковим для виконання, а тому, він, перебуваючи в незначному ступені сп`яніння, вимушений був прибути у військову частину.
Зазначені обставини підтверджуються копією рапорту ОСОБА_1 від 10.09.2018 зареєстрованого за №6512.
За викладеним, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції не врахував положення ст.22 КУпАП та не взяв до уваги, що обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 вказують на незначну суспільну небезпечність його діяння, відсутність негативних наслідків, відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність. ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику з військової частини НОМЕР_1 , що в сукупності вказує на малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та є підставою для звільнення останнього від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.
З урахуванням вище наведеного, апеляційний суд вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити постанову суду в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2018 року змінити. На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.172-20 КУпАП, обмежившись оголошенням йому усного зауваження. Провадження по справі закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
апеляційного суду С.М. Зав`язун