Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника Карпука А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року,

встановив:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 352 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02 листопада 2018 року об 22:50 год. в м.Луцьку по вул.Домни Гордіюк керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (порушення мовлення, не реагування зіниць очей на світло) та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді Андрійчук Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України - у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує зокрема про те, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп'яніння, оскільки не забезпечили його доставку до медичного закладу та не запропонувавши в такому закладі пройти огляд на стан сп'яніння.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_2 та його захисника, які скаргу підтримали із наведених у ній підстав приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримав в повному обсязі.

ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об'єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у діях водія, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану наркотичного сп'яніння.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 пояснив, що своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнає, оскільки матеріали справи не містять належних доказів його винуватості. Проте такі його пояснення не заслуговують на увагу суду з врахуванням наступного.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_2 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, які апеляційний суд вважає допустимими. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №319782 від 02.11.2018 року, який складений за участі двох свідків, та без жодних зауважень чи заперечень підписаний ОСОБА_2 (а.с.1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з яких вбачається, що вони були присутніми при складенні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 за керування автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, який в їх присутності на вимогу інспектора поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп'яніння (а.с.3);

- письмовою розпискою ОСОБА_2, відповідно до якої він зобов'язався транспортним засобом до повного витверезіння (а.с.4).

Крім того, факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп'яніння, підтверджується також оглянутим відеозаписом із боді-камери поліцейського, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.5).

З цього відео, зокрема, вбачається, що працівник поліції підозрюючи ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп'яніння за ознакою - не реагування зіниць очей на світло, пропонував йому пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі, однак він відмовився.

Його вина у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується також поясненням працівника поліції ОСОБА_6, яка допитувалась судом першої інстанції в якості свідка. Вона зокрема пояснила, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, в нього були виявлені явні ознаки наркотичного сп'яніння у зв'язку з чим останньому пропонувалось проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі, проте він відмовився. Відмова від проходження такого огляду була засвідчена свідками (а.с.30).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Водночас, вірно не було взято до уваги судом першої інстанції пояснення свідка ОСОБА_7, оскільки цей свідок не була присутня при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та складенні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Не знайшли свого належного підтвердження і доводи ОСОБА_2 про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на стан сп'яніння, оскільки вони повністю спростовуються вищевказаними доказами. Зокрема, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та при виявленні у нього явних ознак наркотичного сп'яніння, йому у відповідності до положень чинного законодавства України, було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння, однак він відмовився в присутності двох свідків, про що й відносно нього було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_2, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, на неправильність оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, до увагу судом не приймається, оскільки його зміст відповідає вимогам, передбаченим у ст.256 КпАП України. При цьому не зазначення в протоколі часу вчинення адміністративного правопорушення саме по собі не є тією юридичною підставою, яка б давала апеляційному суду підстави для його визнання неналежним доказом у справі та відповідно скасування постанови судді, як про це просить апелянт в своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_2 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним в ході апеляційного розгляду справи, щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, шляхом закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук