Справа № 504/4226/18
Провадження № 3/504/67/19
П О С Т А Н О В А

07.02.2019смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши матеріали, які надійшли з Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, тимчасово не працює,

фактично проживає та зареєстрований за адресою:

Одеська область, Лиманський район,

с. Фонтанка, вул. Заставська,1,

ІПН у справі відсутній,

має посвідчення водія ВХХ 539643,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2018 поліцейський СРПП № 3 Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 склав адміністративний протокол ОБ № 072406, в якому зафіксував факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме: 18.11.2018 він, біля 23.30 години, в Лиманському районі Одеської області, в с. Фонтанка, на автошляху Одеса- Южне, керував автомобілем Хонда державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, від проходження огляду на стан спяніння в присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В судовому засідання ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав категорично, повідомив, що у стані алкогольного спяніння не перебував, інспектор поліції йому не пропонував пройти будь який огляд, а також стверджував, що не керував транспортним засобом.

В судове засідання викликались свідки адміністративного правопорушення- Нєкрасов С.С., ОСОБА_3, які в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Судом було вжито заходів забезпечення явки свідків за допомогою органів поліції, проте свідки до суду не зявились.

В судовому засіданні інспектор поліції ОСОБА_2 повідомив суду, що дійсно 18.11.2018 року біля 23.30 год. в с. Фонтанка Лиманського району ним було зупинено автомобіль Хонда, держзнак АН 7672 КН під керуванням ОСОБА_1

В ході перевірки документів виникла підозра що водій перебуває у стані алкогольного спяніння, водію запропоновано пройти відповідний огляд, проте за присутності двох свідків водій відмовився від цього.

В судовому засіданні переглянуто відеозапис, який було знято на телефон інспектором поліції, з якого вбачається, що на пропозицію інспектора поліції надати документи ОСОБА_1 їх надав, інші процесуальні дії на відео не зафіксовані.

Інші докази по справі відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, заслухавши інспектора поліції, суддя дійшов до наступного висновку:

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Суддя звертає увагу, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції.

Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з- під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Обґрунтовуючи в судовому засіданні свою відмову від проведення огляду на місці зупинки ОСОБА_1 посилається на те, що такої відмови взагалі не було, оскільки на місці зупинки поліцейський взагалі не пропонував йому пройти встановлений законом огляд, а лише спитав документи. Крім того інспектор не пропонував йому провести медичний огляд на стан сп'яніння в медичному закладі.

Зазначені обставини не були спростовані інспектором в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення оформлення протоколу проводилося в присутності двох свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3

Однак, окрім того, що свідки не зявились в судове засідання за викликом, їх письмові свідчення є різним.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 підтвердив факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 інспекторами поліції, надання документів поліцейському водієм, та факт сварки. У поясненнях свідка не зафіксовано факту відмови водія від проходження огляду на стан спяніння.

Свідок ОСОБА_3 надав свідчення саме за фактом відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан спяніння.

Отже, закон вимагає пояснення і присутність двох свідків, а не одного з них. Крім того, свідчення свідків не узгоджуються між собою.

Доводи інспектора поліції, що він пропонував водію пройти огляд на стан спяніння не знайшли свого підтвердження. Так зі змісту протоколу не вбачається, що інспектор пропонував водію продуття алкотестеру Драгер, проходження медичного огляду у медичному закладі.

Крім того, суддею встановлені інші обставини, які свідчать про недотримання поліцейським вимог закону та відомчих нормативних актів при складанні протоколу про адміністративного правопорушення.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров'я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп'яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

В судовому засіданні дослідженими матеріалами справи не спростовані доводи ОСОБА_1 про ненадання поліцейськими на його вимогу сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що є підставами для висновку про те, що ОСОБА_1. не надавались сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого поліцейські намагались провести огляд ОСОБА_1 на місці зупинки на стан його алкогольного сп'яніння.

Зокрема, суддя звертає увагу, що в протоколі відсутні відомості про те, який саме спеціальний технічний засіб для проведення огляду пропонувався поліцейськими ОСОБА_1, а також відсутній запис про те, що останньому, в зв'язку з його відмовою від проведення огляду на місці зупинки, пропонувалося пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я.

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_1, або керування передавалося іншій особі, що не спростовує доводів ОСОБА_1 про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Суддя констатує, що вимоги ч.ч.1,7 ст.266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчить про те, що останній не був відсторонений від керування, він самостійно з місця зупинки поїхав, що беззаперечно свідчить про недотримання працівниками поліції наведених вимог закону.

Встановлений факт не відсторонення ОСОБА_1 працівниками поліції від керування транспортним засобом не спростовує тверджень останнього про те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння, або з ознаками такого сп'яніння, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення, місце зупинки він залишив самостійно, поїхавши за кермом свого автомобіля, чому не завадили працівники поліції, незважаючи на те, що працівниками поліції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, нібито були встановлені ознаки алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_1

Приймаючи рішення по справі, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Встановлені суддею обставини вказують на слушність доводів ОСОБА_1 про те, що в нього не було ознак алкогольного сп'яніння, протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейськими з порушенням встановленого законом порядку, а тому у суду існують обґрунтовані підстави поставити під сумнів посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на наявність у водія ОСОБА_1 на час зупинки ознак алкогольного сп'яніння та про його відмову від проведення огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому факт перебування водія ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем та його відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, у передбаченому законом порядку встановлені не були та від керуванням транспортним засобом останній відсторонений не був.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином провадження у справі слід закрити.

Судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, п.1 ч.1 ст.247, 283, 287 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя В.К. Барвенко