Справа №584/1307/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Данік Я. І.
Номер провадження 33/816/84/19 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,за участю ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою судді, ОСОБА_3 15 вересня 2018 року близько 13 год. 10 хв. рухаючись на 104 (+100) км. а/д Суми-Путивль-Глухів, керував автомобілем марки "ВАЗ 21043" реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, млява мова, неприродна блідність обличчя), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно поданої апеляційної скарги ОСОБА_3, судовий розгляд матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення здійснено за його відсутності, без належного повідомлення, що стало наслідком ухвалення незаконного судового рішення. ОСОБА_3 був належним чином повідомлений лише про призначення судового розгляду на 24 вересня 2018 року і цього ж дня ним було подано клопотання про відкладення розгляду з поважних причин, а саме у зв'язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в Путивлській ЦРЛ. Інші повістки не були вручені ОСОБА_3 з незалежних від нього причин. Суд обмежився лише повідомленням щодо розгляду справи на 14 грудня 2018 року за допомогою сайту "Судова влада України", опублікувавши там оголошення про виклик, при цьому судова повістка в передбачений законом спосіб не була направлена. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить постанову судді скасувати та на підставі ст. 247 п. 7 КУпАП України провадження закрити у зв'язку з закінченням на момент апеляційного розгляду справи про адміністративну правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Оскільки про ухвалення судового рішення та накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_3 стало відомо лише 11 січня 2019 року при зверненні до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, останній просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4, які вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, піддавши аналізу викладеним доводам, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення здійснювався у відсутність ОСОБА_3, відповідно зважаючи на те, що останній дізнався про наявність оспорюваного судового рішення лише під час ознайомлення з матеріалами про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп, а тому не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження постанови судді Путивльського районного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року підлягає поновленню, оскільки був пропущений з поважних причин.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 15 вересня 2018 року серії БД № 389356, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили відмову ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Сам ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції не заперечував факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, посилаючись на те, що віз ліки бабусі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі перевірив докази, наявні в матеріалах справи.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, суд в постанові дав зазначеним доказам належну оцінку, та, на підставі цих доказів, які є допустимими, так як відповідають вимогам ст. 266 КУпАП, правильно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч. 1 КУпАП.

Що стосується того, що правопорушника не було належно повідомлено про день та час слухання справи, то вважаю, що адміністративне провадження неодноразово призначалось до слухання в судовому засіданні, самим правопорушником подавалось клопотання про відкладення розгляду провадження, відповідно, апелянт, знаючи про те, що в провадженні місцевого суду на розгляді перебуває відносно нього справа про вчинення ним адміністративного правопорушення, об'єктивно міг і повинен був знайти можливість прийняти участь в його розгляді, а не сформувати своєю поведінкою думку місцевого суду про намагання затягнути розгляд провадження до закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, в межах яких може бути накладено адміністративне стягнення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано розглянув матеріали про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, у відсутності останнього, не порушуючи законні права та інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов'язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься.

Також вважаю, що судом апеляційної інстанції поновлено право апелянта ОСОБА_3 на захист, а тому постанова районного суду з підстав, що ОСОБА_3 не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції або ж його присутність в суді апеляційної інстанції не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо нього.

Підстави для застосування вимог ст.38 КУпАП та закриття провадження в зв'язку з цим - відсутні, оскільки на момент розгляду адміністративного провадження відносно ОСОБА_3 в суді першої інстанції, строки, протягом яких може бути накладено адміністративне стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП ( три місяці з дня вчинення правопорушення), ще не закінчились.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року.

Постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.