Номер провадження: 33/813/1143/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 29.06.2019 року о 13:50 год. він керував автомобілем Hyundai i10, н.з. НОМЕР_1 , по вул. Генуезькій 24а/2 в м. Одесі з ознаками наркотичного сп`яніння, зокрема: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 07.08.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі апелянт зазначив, що:

- в протоколі не сформульоване, який саме огляд апелянт повинен був пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), що позбавило його можливості надати однозначну відповідь на запитання;

- відеозаписом, доданим до матеріалів справи, не підтверджується факт того, що він відмовляється від проходження медичного огляду, натомість, суд безпідставно не прийняв до уваги та не надав оцінку відеозапису з його камери;

- дії співробітників поліції щодо складання відносно нього вказаного протоколу про адміністративне правопорушення є помстою за факт внесення за його заявою до ЄРДР відомостей про вчинення працівниками патрульної поліції злочину, зокрема, перевищення службових повноважень, за якою 19.07.2019 р. було розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000386;

- співробітниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів та в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду;

- в порушення вимог ст. 266 КУпАП, він не був відсторонений від керування транспортним засобом;

- пояснення свідків не узгоджуються зі змістом протоколу, містять виправлення та в них не зазначені ознаки його сп`яніння та не були досліджені судом безпосередньо.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції (а.с. 9-10) та протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №002478 від 29.06.2019 р. (а.с. 4) вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так, доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №002478 від 29.06.2019 р. (а.с. 4);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.06.2019 року (а.с. 5, 6), згідно з якими вони були свідками відмови гр. ОСОБА_1 від направлення до медичного закладу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с. 7), на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків.

Зазначені вище докази, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в протоколі не сформульоване, який саме огляд він повинен був пройти на вимогу поліцейського та у який спосіб, є непереконливими та спростовуються змістом самого протоколупро адміністративне правопорушення серії БР №002478 від 29.06.2019 р. (а.с. 4), відповідно до якого працівниками поліції в останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим було запропоновано пройти огляд на стан такого сп`яніння в медичному закладі, проте апелянт відмовився. Пропозиція поліцейських ОСОБА_1 пройти огляд на стан саме наркотичного сп`яніння підтверджується й іншими доказами, зокрема, відеозаписом із нагрудних камер співробітників поліції (а.с. 7).

Що стосується доводів апелянта про те, що дії співробітників патрульної поліції щодо складання відносно нього зазначеного протоколу є помстою за притягнення їх до кримінальної відповідальності за перевищення службових повноважень, апеляційний суд такі твердження до уваги не приймає та вважає їх голослівними, оскільки будь-яких підтверджень цих доводів ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду не надав та жодним чином не довів, що працівники поліції, які склали відносно нього протокол, є тими ж особами, які, за його словами, застосували відносно нього та його дружини насильство.

Окрім того, апеляційний суд критично ставиться до посилань апелянта на те, що судом не було прийнято до уваги та не надано належної оцінки відеозапису з його камери, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, жодних клопотань від ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції щодо приєднання до матеріалів та дослідження відеозапису з його технічних носіїв інформації не надходило. Більш того, ОСОБА_1 , який, відповідно до власноручної розписки про ознайомлення зі своїми процесуальними правами (а.с. 8), був присутній під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності в Приморському районному суді м. Одеси, жодних клопотань в судовому засіданні суду не надавав та про існування такого відеозапису взагалі не згадував.

Разом з тим, вказані відеозаписи, які здійснені особисто ОСОБА_1 , були додані до апеляційної скарги та оглянуті судом апеляційної інстанції. Проте, цими відеозаписами жодним чином не спростовується вина ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні, оскільки із цих відеозаписів і з записів співробітників патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 зупинився під знак 3.34 ПДР - «Зупинку заборонено», тобто в місці, де взагалі заборонено зупиняти транспортний засіб.

При цьому, ОСОБА_1 в грубій та категоричній формі, із вживанням ненормативної лексики, відмовлявся на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан наркотичного або алкогольного сп`яніння, що вже саме по собі є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більше того, зупинивши свій транспортний засіб в забороненому місці, ОСОБА_1 заявляв співробітниками поліції, що він не порушував ПДР, а тому не буде проходити ніякої перевірки на стан сп`яніння.

Із відеозаписів вбачається, що при відмові ОСОБА_1 пройти тест на стан сп`яніння були присутні свідки, прізвища яких згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 002478, зазначені: ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Що стосується тверджень апелянта про те, що співробітниками патрульної поліції порушено порядок огляду на стан сп`яніння, зокрема, йому не було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, Розділ II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р. (далі - Інструкції) не передбачає можливості проведення співробітниками патрульної поліції огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом, натомість, застосування таких засобів на місці зупинки можливе лише з метою проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, з аналізу змісту Розділу III Інструкції вбачається, що проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливе лише в закладі охорони здоров`я лікарем з обов`язковим проведенням лабораторного дослідження біологічного матеріалу (для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини).

Як вбачається із вищенаведених матеріалів справи в їх сукупності, ОСОБА_1 співробітниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме в закладі охорони здоров`я, від чого останній відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер патрульних.

Твердження апелянта про те, що пояснення свідків не узгоджуються зі змістом протоколу, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки пояснення свідків навпаки підтверджують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а наявність в них виправлень та описок не свідчить про їх безумовну недостовірність та не може бути підставою для визнання їх недійсними.

Що стосується посилань на те, що пояснення свідків не були досліджені судом безпосередньо, апеляційний суд наголошує на відсутності необхідності у виклику та допиті свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їх пояснення викладені у письмовому вигляді, а їх присутність під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння зафіксована на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції. Таким чином, пояснення свідків підтверджуються іншими долученими до матеріалів справи доказами в сукупності, а тому їх правдивість можливо підтвердити шляхом аналізу таких доказів, без виклику свідків у судове засідання.

Окрім того, апеляційний суд вважає слушними та погоджується із доводами ОСОБА_1 щодо факту невідсторонення його, всупереч вимогам ст. 266 КУпАП, від керування транспортного засобу, однак наголошує, що зазначені порушення вимог закону з боку співробітників поліції не свідчить про відсутність в діях останнього складу вищезазначеного правопорушення за фактом відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та не відносяться, відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, до обставин, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що доказами, які містяться у справі підтверджена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненому правопорушенні повністю доведена, а висновок районного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо відсутності в матеріалах справи достатніх та допустимих доказів вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення відповідальності за скоєне.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2019 рокупро притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда