Постанова

Іменем України

СПРАВА № 712/15743/18

Провадження № 3/712/174/19

01лютого 2019 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В., за участю прокурора Лисик М.В., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від старшого оперуповноваженого Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України капітана поліції Шмиголь Назара Володимировича, відповідно до Законів України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 «Про затвердження Положення про Національну поліцію», «Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України» затвердженого наказом Національної поліції від 07.11.2015 №81 та «Положення про управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України» затвердженого наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 16.11.2015 №3 та ст.ст. 254-256 КУпАП, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого АДРЕСА_1, прож. АДРЕСА_2, прац. судовий розпорядник Черкаський окружний адміністративний суд ,-

за ч.1 ст. 172-6КпАП України , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Соснівського райсуду м. Черкаси надійшли матеріали адміністративної справи про порушення вимог ч.1 ст. 172-6КпАП України відносно ОСОБА_2.

ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, а саме: що він, займаючи посаду судового розпорядника Черкаського окружного адміністративного суду, будучи відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 2 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за 2017 рік. Прокурор в судовому засіданні просив ОСОБА_2 притягнути до адмінвідповідальності. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав, просив закрити справу за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об'єктивна сторона інкримінуємого йому правопорушення, про що надав письмові пояснення. Суд, заслухавши учасників процессу, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічна декларація судового розпорядника Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 за 2017 рік подана до реєстру 05.04.2018. Згідно повідомлення голови Національного агентства з питань запобігання корупції Корчак Н.М. від 02.03.2017 № 03-05/4886/17 щодо роботи Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб'єктами декларування документів до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». У той же час, згідно послідовностей дій суб'єкта ОСОБА_2, що були надані НАЗК, ОСОБА_2 розпочав заповнення декларації за 2017 рік 04.04.2018 однак спроб подати документ так і не було, перша спроба подати документ була зафіксована вже 05.04.2018, коли і було остаточно подано документ. Законодавець чітко виділив законні межі для подачі щорічної декларації, а саме із 01.01.2018 по 01.04.2018, тобто суб'єкт декларування повинен у чітко визначені законом строки подати Е-декларацію. З урахуванням викладених обставин та правових позицій викладених у Листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» при розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства, правової позиції, що викладена у рішенні ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" де визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати: об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння. Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом. Слід зазначити, що в ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов'язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. Системний аналіз вжитого в абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону формулювання «припиняє діяльність» дає підстави констатувати, що термін «припинення» за загальним правилом (ст. 36 Кодексу законів про працю України) співвідноситься із терміном «звільнення» як ціле і частина, охоплюючи останнє. Це саме випливає з аналізу норм інших спеціальних нормативно-правових актів, зокрема з положень Закону України «Про державну службу» (ст. 83), Закону України «Про статус народного депутата України» (ст. 4) тощо, де зазначена термінологія підміняється одна одною. Разом з тим із цього правила є винятки. Так, Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) розрізняє терміни «звільнення» (статті 112 - 118) та «припинення» (статті 119 - 125), а отже, розмежовує їх, передбачаючи різні підстави для настання таких юридичних фактів. Наведені положення цього Закону повністю кореспондують зі ст. 126 Конституції України, яка також розмежовує ці поняття. Аналогічний підхід використано законодавцем щодо припинення повноважень судді Конституційного Суду України та його звільнення (ст. 149-1 Конституції України). Так, у ч. 7 ст. 126 Конституції України, ст. 119 Закону № 1402 зазначено, що повноваження судді припиняються виключно в разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину. Цей перелік є вичерпним. Слід зазначити, що саме такий підхід використала Рада суддів України, приймаючи рішення від 15 вересня 2016 року № 54 «Щодо питання припинення повноважень суддів з визначених Законом № 1402-VIII підстав». Крім того, слід зауважити, що виключною підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, згідно зі ст. 125 Закону № 1402 є саме припинення повноважень судді (статті 119 - 125). Звільнення ж судді з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, ст. 112 Закону № 1402, не є підставою для припинення трудових відносин в аспекті зазначених вище норм Конституції України та спеціального закону. Іншими словами, беручи до уваги положення ст. 7 КУпАП, згідно з якою «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом», тобто яка передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а отже, забороняє притягнення особи до адміністративної відповідальності за аналогією, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень, з огляду на проведений вище аналіз, судді, які звільняються з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України, не можуть бути суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо;2) предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції: а) за минулий рік; б) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; 3) суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні ОСОБА_2 надав копії скріншотів переписки із роздруківкою його електронного листа на адресу НАЗК із зображенням намагань отримати доступ до системи за допомогою ЕЦП, оскільки він змінював електронну пошту та декілька разів подавав заявку на отримання електронно-цифрового підпису , а саме 30.03.2017 0 10.51 годині, однак відправити декларацію до 01.04.2018 не зміг. Е-декларацію зміг подати 05.04.2018 після отримання відповіді з НАЗК про зміну скриньки 03.04.2017 в 23.29 годині (скріншот наявний в матеріалах справи).

Тобто, на думку суду в діях ОСОБА_2 відсутня об'єктивна сторона інкримінованого йому правопорушення та відсутній умисел на несвоєчасне подання електронної декларації - суб'єктивна сторона, правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6КпАп України, і наявні поаважні причини несвоєчасного подання декларації. Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноважеими на те органами і посадовими особами заходів адімнвпливу провадиться.в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП). За положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне,всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України. Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1ст. 172-6 КУпАП, ст.247 п.1, - ПОСТАНОВИВ: Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністраного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В.