Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/66/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., за участю захисника Любченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, громадянина України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній,

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2018 року ОСОБА_4 визнано винним за те, що він 17.11.2018 року, о 23 годині 00 хвилин, в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, по вулиці Січових Стрільців, керував автомобілем Ford Transit д/н НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 "А" ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує, що незгоден з постановою. Зазначає, що його автомобіль було зупинено працівниками поліції через непрацюючу підствітку заднього номерного знаку. Потім поліцейський йому повідомив, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння та йому потрібно пройти огляд в Добровеличківській ЦРЛ. Після чого він зазначив, що він згоден пройти огляд на стан спяніння на місці за допомогою алкотестера, але працівник поліції, зазначивши, що в разі його незгоди проїхати до лікарні в нього конфіскують автомобіль. З цієї підстави його змусили написати в протоколі, що він визнає свою вину, хоча це суперечило його волі.

Зазначає, 18.12.2018 року Добровелечківський районний суду Кіровоградської області відмовив у задоволенні клопотання його адвоката та розглянув справу за його відсутності в одне засідання, чим порушив його право на захист, яке передбачено і Конституцією України і Європейською Конвенцією прав людини та основоположних свобод.

Також звертає уваги, що всупереч інструкції щодо проходження на стан алкогольного сп'яніння, працівники поліції не виписували жодного направлення до закладу охорони здоров'я для проходження ним освідування, що є в свою чергу є грубим порушенням норм діючого законодавства. Даний факт підтверджується відсутністю в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння.

Звертає увагу суду на те, що його вина не може підтверджуватись вище зазначеними доказами, оскільки в висновку лікаря не зазначено чітко результат алкотестеру, зазначено лише що в нього виявлено ознаки алкогольного сп'яніння і все, таким чином даний висновок не може бути доказом.

Що ж стосується самого протоколу, то протокол є документом який лише фіксує нібито вчинене ним правопорушення, а рішення про його винуватість або невинність приймає суд, проаналізувавши при цьому всі доказі, які містяться в матеріалах справи, тому протокол також не є доказом його винуватості. В матеріалах справи міститься відео запис тривалістю лише 1 хвилина 07 секунд, що є в свою чергу вказує на порушення працівниками поліції Наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2010 року №100 яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозапиписів з них. Там зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції). А на цьому відеозаписі повинен був зафіксований весь час його спілкування з поліцейським. Але працівниками поліції до матеріалів справи долучено лише момент його освідування в Доборовелечківській ЦРЛ, що свідчить про втручання поліцейських в відеозапис, що є порушенням вище зазначеного наказу. А відтак даний запис не може бути доказом його вини.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи захисника ОСОБА_4 - адвоката Любченко В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

ОСОБА_4 був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи та не з'явився також в суд апеляційної інстанції. Жодних клопотань на адресу суду не надходило, та його інтереси представляв захисник Любченко В.В., який зазначив, що апеляційну ОСОБА_4 можливо розглянути без самого правопорушника та його права не будуть порушені.

У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1 ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Слід визнати такими, що є необґрунтованими, доводи апелянта, з приводу того, що його адвокатові було безпідставно відмовлено судом у відкладені справи в зв'язку із бажанням ознайомитись із матеріалами справи, оскільки згідно матеріалів справи відсутнє жодне письмове клопотання чи заява саме ОСОБА_4, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності і щодо якого відбувається розгляд справи, про відкладення розгляду справи у зв'язку з бажанням залучити для участі в судовому засіданні захисника та ознайомлення з матеріалами справи в зв'язку з цим. Про час та місце розгляду ОСОБА_4 був повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошта» про отримання повідомлення. Як вже зазначено вище, жодного клопотання від ОСОБА_4 про відкладення справи до суду першої інстанції не надходила та в саме судове засідання ОСОБА_4 також не з'явився. Окрім того, суд не вважає ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які не мають значного об'єму поважною причиною для відкладення справи, оскільки адвокат ОСОБА_4 міг ознайомитись з ним і в той самий день в який було подано вищезазначене клопотання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_4 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

До того ж апеляційним судом була надана ОСОБА_4І можливість реалізувати свої права в повному обсязі, скориставшись яким, він надав власні пояснення в суді та судове засідання було проведене за участю його захисника. Тож право ОСОБА_4 на захист, гарантоване Конституцією, жодним чином не було порушено.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами .

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказаних вимог КУпАП України дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

Ч.1 ст.130 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що ОСОБА_4 17.11.2018 року, о 23 годині 00 хвилин, в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, по вулиці Січових Стрільців, керував автомобілем Ford Transit д/н НОМЕР_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9 "А" ПДР України.

У своїх доводах в суді апеляційної інстанції захисник Любченко В.В. зазначив про те, що 17.11.2018 року, о 23 годині 00 хвилин, в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, по вулиці Січових Стрільців, ОСОБА_4 керував автомобілем Ford Transit д/н НОМЕР_1 та був зупинений співробітниками поліції за те, що він керував транспортним засобом з непрацюючою підсвіткою номерного знаку. За відповідне правопорушення йому винесли постанову про накладення адміністративного стягнення серія ДП018 № 549126 від 17.11.2018 року.

Під час складання відповідної постанови поліцейський повідомив ОСОБА_4, що останній п'яний, і запропонував йому проїхати з ними до Добровелечківської ЦРЛ для освідування на стан сп'яніння. Останній зауважив, що не проти пройти освідування на місці зупинки оскільки алкогольних напоїв він не вживав, але працівник поліції відмовив йому в цьому та сказав, що якщо ОСОБА_4 не поїде з ними до Добровелечківської ЦРЛ для освідування то в нього конфіскують автомобіль. Після чого він змушений був поїхати разом з патрульними до Добровелечківської ЦРЛ для освідування.

Близько першої години ночі 18.11.2018 року, ОСОБА_4 почав оглядати лікар, весь цей час в приміщені зі ним та лікарем знаходились поліцейські. Лікар зауважив, що ОСОБА_4 є повністю адекватним і що жодних ознак сп'яніння в нього немає, але поліцейський сказав лікарю щоб ОСОБА_4 продув трубку алкотестеру. Після чого він три рази продував алкотерстер та алкотестер показував значення «0», після четвертого разу продуття на екрані алкотестера висвітились цифри «2.1», що це були за цифри «2.1» ОСОБА_4 ніхто нічого не пояснив.

Після цього поліцейські завели ОСОБА_4 в інший кабінет і сказали, що для нього буде краще, якщо він напише в протоколі, що він визнає свою вину, тоді він лише заплатить невеликий штраф і все, в іншому випадку в нього заберуть автомобіль на штраф майданчик, і ОСОБА_4 написав, що вину визнає, хоча це суперечило його волі.

Окрім цього, дані відеозапису, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт знаходження ОСОБА_4 в стані алкогольного сп'яніння. Оскільки на відео чітко вбачається, що алкотестер після продуття ОСОБА_4 показує результат 2.1 проміле.

Зазначені дані з достовірністю вказують на факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп'яніння та в сукупності з вищевказаними доказами підтверджують порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.9 А Правил дорожнього руху України і не ставлять під сумнів висновок судді про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції неправомірно відмовили йому в проходженні огляду на місці відхиляються як такі, що є необґрунтованими, оскільки вищевказаною Інструкцією не передбачений обов'язків огляд особи на стан алкогольного сп'яніння на місці, а є поряд з проходженням огляд в закладі охорони здоров'я альтернативним спосіб визнання стану сп'яніння в особи та дані доводи жодним чином не спростовують висновок судді про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо тверджень апелянта з приводу порушення проходження процедури медогляду з причини невручення ОСОБА_4 будь-якого направлення на даний медогляд, то апеляційний суд не має причин вважати його незаконним або здійсненим з якимось порушеннями.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Згідно п.8 Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до Інструкції.

Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, оскільки поліцейським виписується направлення на проведення відповідного медогляду у разі згоди особи пройти такий огляд у закладі охорони здоров'я. Надання такого направлення безпосередньо особі, що має пройти огляд на стан сп'яніння нічим не передбачена та заповнюється поліцейським для закладу охорони здоров'я, а не як медичне направлення для самостійного проходження особою такого огляду як в звичайному порядку в лікарні.

До того ж, як вже зазначалось вище, огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я проводиться лише за обов'язкової участі працівника поліції.

Також, відповідно до розділу ІІІ Інструкції, що закріплює порядок проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я і оформлення його результатів зазначено:

- огляд у закладах охорони здоров'я щодо виявлення стану сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

- метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в обстежуваної особи.

- за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (додаток 3).

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

- зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

- акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров'я.

- висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров'я.

Підсумовуючи все вищезазначене, суд не знаходить жодних порушень проведення огляду на стан сп'яніння особи в закладі охорони здоров'я чи його оформлення, оскільки всі дії були виконані згідно затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 Інстукції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, твердження захисника, що висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_4 є неправомірним, оскільки у висновку не вказано кількість проміле за результатами продуття алкостеру в лікарні є необґрунтованими, оскільки згідно вищевикладеного всі результати лабораторних досліджень, які проводяться під час освідування особи в закладі охорони здоров'я, в тому числі і за допомогою технічних засобів (алкотестеру) зазначаються у акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 3), який залишається у лікарні. Та на основі даних цього акту складається висновок щодо результатів медичного огляду особи (додаток 4), який лише встановлює наявність чи відсутність особи стану алкогольного сп'яніння та не передбачає в собі пункту з зазначення результатів продуття алкотестера.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки керування ОСОБА_4 автомобілем в стані алкогольного сп'яніння підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 094507; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 105, від 18.11.2018 року, виданого лікарем Добровеличківської центральної районної лікарні, відеозаписом з місця події.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об'єктивності та суперечливості, як на те вказує апелянт, не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_4 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_4 17.11.2018 року реалізував своє право володіти та керувати автомобілем Ford Transit д/н НОМЕР_1, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_4, які задоволенню не підлягають, а постанову судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2018 року вважає законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко