ПОСТАНОВА

24 січня 2019 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, тимчасово безробітного, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

22 січня 2019 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла адміністративна справа № 755/15660/18 відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року зазначену справу було передано на розгляд Залізничного районного суду у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, може розглядатися не лише за місцем вчинення, але і за місцем обліку транспортного засобу або місцем проживання порушника.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись, зокрема, з клопотанням ОСОБА_1 про передачу розгляду справи до іншого суду, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, суд приходить до висновку, що дану справу слід повернути до Дніпровського районного суду м. Києва для подальшого з огляду на наступне.

У відповідності до положень, викладених в ч. ч. 1, 2 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила адміністративне правопорушення у м. Києві на Броварському проспекті, що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Окрім цього судом встановлено, що дана справа вже перебуває у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва і була призначена до розгляду на 19 листопада, 06 та 18 грудня 2018 року. Про цю обставину свідчать повідомлення про виклик на судове засідання за вихідними номерами 755/15660/18 від 17 жовтня, 21 листопада, 06 грудня 2018 року (а.с. а.с. 7, 9, 10).

Також суд встановив, що клопотання про передачу розгляду справи до іншого суду було подано до Дніпровського районного суду м. Києва 06 грудня 2018 року, тобто вже після початку розгляду справи.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тому суд наголошує на неможливості затягування строків розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що дану справу було помилково передано на розгляд Залізничного районного суду м. Львова, а тому її слід повернути у Дніпровський районний суд м. Києва для подальшого її розгляду.

Керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 276, п. 1 ч. 1 ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ухвалив:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення № 755/15660/18 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 кодексу України про адміністративні правопорушення повернути у Дніпровський районний суд м. Києва (адреса: 02105, м. Київ, вул. Сергієнка, буд. 3) для подальшого її розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: