Справа № 408/4326/19-п
Провадження № 33/810/138/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Магомедова Ш.Х., за участю апелянта ОСОБА_1 ,ії захисника, адвоката Кравцова Д.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2019 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краснодон Луганської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 204-3 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-3 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. з конфіскацією переміщуваних товарів, а саме: взуття, у кількості 23 штуки; станки бритвені, у кількості 10 штук; фрейзер для манікюру, у кількості 1 штука; стерилізатор, у кількості 1 штука; звуковідтворюючі пристрої, у кількості 3 штуки; рибальське спорядження, у кількості 1 штука; жіночий одяг, у кількості 38 штук, загальною вартістю 13 430 гривень, які знаходиться на зберіганні в управлінні оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Луганській області, квитанція №147.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

В постанові зазначено, що 05 червня 2019 року о 14 год. 40 хвилин на КПВВ «Станиця Луганська» смт. Станиця Луганська ОСОБА_1 переміщувала через лінію розмежування товар, а саме: взуття, у кількості 23 штуки; станки бритвені, у кількості 10 штук; фрейзер для манікюру, у кількості 1 штука; стерилізатор, у кількості 1 штука; звуковідтворюючі пристрої, у кількості 3 штуки; рибальське спорядження, у кількості 1 штука; жіночий одяг, у кількості 38 штук, загальною вартістю 13 430 гривень, чим порушила Порядок переміщення товарів з району або до району проведення АТО, затвердженого постановою КМУ від 01.03.2017 року №99, пп. 19 п.4 положення про Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016, та ч.1 ст.204-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2019 скасувати, провадження по справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Повернути ОСОБА_1 вилучені товарно-матеріальні цінності, а саме: взуття у кількості 8 пар, станки-бритва у кількості 10 шт., фрезер для манікюру у кількості 1 шт., стерилізатор у кількості 1 шт., звуковідтворюючі пристрої у кількості 3 шт., рибальське спорядження у кількості 1 шт., а також повернути ОСОБА_4 вилучені товарно-матеріальні цінності, а саме: жіночий одяг у кількості 38 шт. жіноче взуття у кількості 15 пар:- босоніжки бежевого кольору на каблуку, артикул 2806-2, у розмірі та кількості: 36 р. - 1 шт.. 37 р. - 1 шт., 38 р. - 2 шт., 39 р. - 1 шт., 40 р. - 1 шт., 41 р. - 1 шт;- босоніжки білого кольору на каблуку 40 розміру, артикул 2820-4, у кількості - 1 шт.;- сабо з камінням рожевого кольору на сполошній підошві, артикул Р2736-4. у розмірі та кількості: 36 р. - 1 шт., 37 р. - 1 шт., 38 р. - 2 шт.. 39 р. - 1 шт.. 40 р. - 1 шт.. 41 р. - 1 шт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 05 червня 2019 року відносно неї складений протокол без номеру про адміністративне правопорушення, згідно якого вона вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, а саме порушено порядок переміщення товарів до району або з району проведення АТО, затвердженого постановою КМУ від 01.03.2017 № 99 підпункту 4 Положення, про Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 376, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України за № 417, а саме, гр. ОСОБА_1 намагалась перевезти ТМЦ (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 13430 грн. з смт Станиця- Луганська в бік м. Луганськ.

Проте, жодних ТМЦ вона не перевозила, адже в протоколі відсутня інформація про транспортний засіб, на якому вона начебто перевозила ТМЦ. ОСОБА_1 разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_4 переходили лінію розмежування через КПВВ «Станиця Луганська» з речами, які вони придбали кожна для себе за власні кошти на ринку «Барабашове» в місті Харкові. Кількість речей обумовлено тим, що за місцем їх проживання дуже обмежений вибір товарів та за більш високими цінами. Сестра придбала жіночий одяг у кількості 38 шт. на суму 4000 грн. та жіноче взуття фірми Sandway у кількості 15 пар на суму 3675 грн. (по 245 грн. за пару), а всього сестрою придбано речей на суму 7675 грн.

Інші речі на суму 5755 грн., що зазначені в додатку до протоколу, належать особисто їй, а саме: взуття у кількості 8 пар, станки-бритва Gillette у кількості 10 шт., фрезер для манікюру у кількості 1 шт.. стерилізатор у кількості 1 шт., звуковідтворюючі пристрої у кількості 3 шт., рибальське спорядження у кількості 1 шт.

Речі були складені в одну велику сумку, яку вони несли з сестрою по черзі.

Апелянт посилається на п.9 Порядку переміщення товарів до району або з району проведення АТО, затвердженого Постановою КМУ від 01.03.2017 року № 99 та зазначає, що Наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24 березня 2017 року № 39 «Про затвердження переліку та обсягу товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 березня 2017 року за № 417/30285, встановлено, що фізичні особи мають право переміщувати через лінію зіткнення в обох напрямках товари (крім особистих речей та підакцизних товарів), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 75 кг на одну особу.

Тобто, аналізуючи диспозицію частини 1 статті 204-3 КУпАП та наведені підзаконні нормативні акти, можна зробити висновок, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є протиправне діяння у вигляді перевезення забороненого товару або товару, вартість якого перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких перевищує 75 кг на одну особу.

За таких обставин вважає, що вона не порушувала вимог діючого законодавства, оскільки вартість вилучених речей, що належали особисто їй та її сестрі, не перевищують вартість (10000 грн.) та обсяги (75 кг) на одну особу, встановлену чинним законодавством України, дозволену для переміщення через лінію зіткнення. Таким чином, в її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Про викладені обставини в спростування своєї вини, вона зазначала в письмових поясненнях від 23.07.2019 до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2019 року, які були надіслані на адресу суду разом з фотографіями протоколу без номеру та письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 23.07.2019 року.

Крім того зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений із численними порушеннями, а саме: не містив номеру; в протоколі не зазначено ПІБ посадової особи, яка його склала; протокол підписаний ОСОБА_1 та понятими, але не підписаний посадовою особою, яка склала протокол, тобто взагалі невідомо хто саме склав протокол та вилучив речі; жодних письмових пояснень вона не давала, що підтверджується фотознімком протоколу, що міститься в матеріалах справи.

Також, в порушення вимог закону, її було позбавлено права надати пояснення та відмовлено у занесенні до протоколу свідка - її сестру ОСОБА_4 , яким вона є у розумінні ст. 272 КУпАП.

Вважає, що Біловодський районний суд Луганської області поверхнево розглянув справу, не з`ясувавши усі важливі моменти для винесення обґрунтованого рішення, чим самим порушив принцип всебічності, повноти та об`єктивності розгляду справи. На ії думку, суд не оцінив представлені нею докази в кількох документів в сукупності та невмотивовано їх відхилив, через що припустився необґрунтованого і не підтвердженого жодним належним та допустимим доказом висновку про наявність підстав для притягнення ії до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-3 КУпАП. Суд зробив взаємовиключні висновки. Згідно оскаржуваної постанови єдиним доказом ії вини є протокол, який , на ії думку, складений з порушеннями вимог ст.256 КУпАП. Вказує, що в протоколі не зазначено об`єктивну сторону правопорушення, не конкретизовано товар, який всупереч чинному законодавству транспортувався, не зазначений транспортний засіб, яким він перевозився.

Звертає увагу, що в письмових поясненнях вона повідомила суд про існування в даній справі свідка (її сестри) та надала також її письмові пояснення, однак коли її сестра приїхала разом з нею на розгляд справи для того, щоб дати суду правдиві пояснення, повідомити все відоме їй по справі і відповісти на поставлені запитання, суддя Біловодського районного суду Луганської області Кускова Т.В. навіть не пустила її в приміщення, де розглядалась справа, посилаючись на те, що її сестра не є свідком у справі.

Отже, в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, крім протоколу інші докази відсутні.

Також апелянт наголошує, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності. У зв`язку із чим, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Проте, Біловодський районний суд Луганської області фактично поклав на неї тягар доказування своєї невинуватості, адже, притягаючи до адміністративної відповідальності, послався лише на протокол, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та без будь-якого вмотивування відхилив надані апелянтом докази, при цьому матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, зокрема: відсутні докази перевищення граничних розмірів та вартості переміщуваних нею та її сестрою речей, відсутні докази належності саме їй на приватній власності речей у повному обсязі, відсутні докази переміщення саме товару з метою його реалізації.

Також, при призначенні додаткового покарання у вигляді конфіскації товарів суддя місцевого суду допустила істотне порушення норми законодавства про адміністративну відповідальність.

Посилається на положення ст. 29 КУпАП щодо порядку конфіскації предметів, які стали знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення.

На ії думку, суд у постанові, приймаючи рішення про конфіскацію, має вказати, який саме предмет чи предмети конфіскується, їх кількість, родові та індивідуальні ознаки, вартість.

Постанова судді місцевого суду цих даних не містить.

Конфіскації підлягає лише те майно, що належить порушнику на праві приватної власності. Однак, частина речей, що була конфіскована за оскаржуваною постановою, належить її сестрі ОСОБА_4 , тобто не є приватною власністю ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку апелянта, наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ії захисника Кравцова Д.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ,перевіривши матеріали адміністративного правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги у судових дебатах ,апеляційний суд дійшов до наступного.

Згідно ч.ч.7,8 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:1)залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;2)скасувати постанову та закрити провадження у справі;3)скасувати постанову та прийняти нову постанову;4)змінити постанову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 7 КУпАП , відповідно до яких ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а також положеннями ст. 9 КУпАП, згідно яких адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з змісту постанови суду першої інстанції, судом у порушення вказаних вище вимог Закону не були з`ясовані всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання про те чи було ОСОБА_1 вчинено вказане адміністративне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 у суді першої інстанції провину свою не визнала, вказала, що 05.06.2019 року разом із сестрою ОСОБА_4 , перетинаючи лінію розмежування через КПВВ «Станиця Луганська», у ручній поклажі, несли по черзі речі, які придбала кожна із сестер для себе, тобто частина речей належала її сестрі, а вартість речей належних самій ОСОБА_1 не перевищувала дозволену норму 10 000 гривень. Вважала, що при складанні протоколу були порушені її права, при цьому з скаргами на дії працівників прикордонної служби та ДФС вона не зверталась. Лінію розмежування вона перетинала не вперше.

З змісту постанови суду першої інстанції також вбачається,що судом досліджувалися письмові пояснення ОСОБА_1 , надані нею під час складання протоколу про адміністративне правопорушення,відповідно до яких вона перевозила товари без мети збуту. При цьому суд звернув увагу на те,що ОСОБА_1 не зазначила, що товари належать не тільки їй, а і ії сестрі.(а.с.5)

З фототаблиці суд побачив значну кількість товару, яку переносила ОСОБА_1 особисто в одній сумці (а.с.8).

Виходячи з цього, оцінюючи докази в їх сукупності, суд встановив, що вина ОСОБА_1 доведена та підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення №147 від 05.06.2019, в якому викладена суть правопорушення, додаткових пояснень та зауважень в протоколі ОСОБА_1 не вказано.

При цьому пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що товар вона перевозила разом з своєю сестрою на двох, суд першої інстанції розцінив як такі, що вони дані нею з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки при складенні протоколу нею не було вказано зауважень про сестру, дії осіб, які на її думку порушили її права вона не оскаржувала. Крім того, як пояснила ОСОБА_1 в судовому засіданні вона не вперше перетинала лінію розмежування, тобто про перелік і обсяг товарів, дозволених для переміщення через лінію зіткнення їй відомо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-3 КУпАП, оскільки вона переміщала саме товар, про що свідчить кількість переміщуваних речей, через лінію зіткнення, чим порушила п. 1.9 «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення Донецької та Луганської областей», затвердженого Наказом від 14.04.2017р. №222ог та п.2 ч.4 Наказу Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 24.03.2017р. про затвердження Переліку та обсягів товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення.

В судовому засіданні апеляційного суду були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які пояснили про наступне.

Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що вона разом з сестрою ОСОБА_1 , з якою у неї одна мати та різні батьки, пересікала лінію розмежування 05.06.2019 року.Під час оформлення протоколу на сестру вона була поруч з нею, але на неї ніхто не звертав увагу. Виписали ій талончик для пересічення лінії розмежування та не дозволили знаходиться разом з сестрою, у якої знаходилися ії особисті речи у сумці, яку вони несли разом. Речи всі забрали. Вони їх придбали на ринку « Барабашово « у м. Харькові на власні кошти для себе, своїх рідних та близьких на свята та на замовлення, для подарунків. Була косметика, вудочка рибальська, взуття жіноча різні розміри, одяг жіночий. Вона була разом з сестрою у Біловодському районному суді, але ії не допитали як свідка.

Свідок ОСОБА_7 , працівник ДФС України, ст. оперуповноважений ДФС у Дніпропетровської області, пояснив апеляційному суду, що він зараз знаходиться у м.Сєвєродонецьку та працював разом з особою, яка склала протокол щодо ОСОБА_1 , тобто з ОСОБА_8 Останній зараз знаходиться та працює вже в іншому місці, та не міг з`явитися до апеляційного суду за викликом. Йому нічого не відомо щодо обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 Особисто він лише один раз складав протокол за ч.1 ст.204-3 КУпАП. Вважає, що для складання протоколу має значення кількість товару, яку переміщує особа, та ії вартість. Фактурну оцінку товару вони здійснюють за допомогою Інтернет сайту.

Захисник ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції пояснив, що він вважає, що у постанові суду першої інстанції не зазначено, що усі товари під час складення протоколу про адміністративне правопорушення належали не тільки ОСОБА_1 , а ії сестрі, не зважаючи на те, що є порядок розгляду цих справ саме судом, щоб особа дала пояснення у суді, а не на місці складення протоколу.

Звертає увагу на те, що 30.04.2018 року набрав чинності Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» № 116/2018, на підставі якого з урахуванням ст.18 Закону України « Про боротьбу з тероризмом» рішенням першого заступника керівника АТЦ при СБУ (керівника оперативного штабу з управління АТО) від 30.04.2018 року № 33/1-4129 антитерористичну операцію припинено.

Частиною 1 ст.204-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення порядку переміщення товарів до районів або з району проведення антитерористичної операції.

На його думку , суть адміністративного правопорушення, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення, не в повній мірі відповідає диспозиції ст.204-3 ч.1 КУпАП та доданим матеріалам. Вказує, що дія Закону « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня ії завершення, тобто після 01.11.2018 року дія закону припиняється та припиняються всі обмеження, які ним було введено.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення передбачена санкція у вигляді штрафу на осіб, які переміщують товари з конфіскацією таких товарів.

Пунктом першим Постанови КМУ від 01 березня 2017 року №99 «Про затвердження Порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції (далі - Порядок), передбачено, що цей Порядок визначає правовий режим переміщення товарів, у тому числі тих, що визнані в установленому порядку гуманітарною допомогою, до району або з району проведення антитерористичної операції (через лінію зіткнення та/або в її межах) та поширюється на фізичних осіб і суб`єктів господарювання, які здійснюють такі переміщення.

Пунктом 9 цього Порядку встановлено, що фізичні особи здійснюють переміщення товарів у ручній поклажі та /або супроводжуваному багажі автомобільним транспортом за переліком та обсягом (вартість, вага, кількість), що затверджується МТОТ.

Наказом Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб від 24 березня 2017 року № 39 «Про затвердження Переліку та обсягу товарів, дозволених для переміщення до/з гуманітарно-логістичних центрів та через лінію зіткнення», встановлені такі обсяги товарів (крім особистих речей та підакцизних товарів), що переміщуються фізичними особами: через лінію зіткнення з неконтрольованої території на контрольовану територію та у зворотному напрямку - товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10 000 гривень та сумарна вага не перевищує 75 кг на одну особу. Цим же Наказом передбачений Перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян, зокрема до яких відноситься одяг, білизна, взуття, що призначені виключно для власного користування і мають ознаки таких, що були у користуванні;один переносний звуковідтворюючий пристрій,спортивне спорядження (вудка рибальська), інше аналогічне спорядження, призначене для використання однією особою, товари особистої гігієни та індивідуальні косметичні засоби у кількості, що забезпечує потреби однієї особи на період поїздки.

Однак, вищевказаними нормативними актами не передбачено, що оцінка переміщуваного товару повинна бути здійснена за допомогою Інтернет сайту та за допомогою якого пристрою повинні зважувати товари .

Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення та додатків до нього взагалі не зазначена вартість одного товар у асортименті: одягу, взуття та інших, для того, щоб з`ясувати , з якою метою придбалися товари та за якою ціною власниками цього майна. Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 , вказані у протоколі речи, вони придбали вдвох для себе, для своїх рідних на подарунки. Вказані твердження ніхто не спростував у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-3 КУпАП.

Перевіривши всі докази в їх сукупності, які були досліджені судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 порушення порядку переміщення товарів до району проведення антитерористичної операції, не відповідає дійсності, є помилковим.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до Переліку та обсягів товарів, дозволених для переміщення до/ з логістичних центрів та через лінію зіткнення, затвердженого Наказом МТОТ від 24.03.2017 року № 39 вносилися зміни 11.04.2017 року та 27.09.2017 року. Так, абзац четвертий пункту 4 був викладений у новій редакції, у якої було зазначено, що фізичні особи, що прямують через лінію зіткнення з неконтрольованої території до гуманітарно -логістичних центрів та у зворотньому напрямку, мають право переміщувати не тільки особисті речі відповідно до Переліку, а також товар в обсягах, визначених в Переліку.

Суд першої інстанції мотивуючи прийняте рішення, звернув лише увагу на товар та кількість і вартість товару, який знаходився у сумці, яку переміщувала ОСОБА_1 разом зі своєю сестрою що, на думку апеляційного суду, виходячи з змісту вищенаведених нормативно-правових документів у випадку з ОСОБА_1 належним чином не було перевірено та доведено у суді.

Апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.204-3 КУпАП, виходячи з того, що у суді не було встановлено, що вона переміщала заборонений товар.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вказаного вище, постанова районного суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки повернення товарів ОСОБА_4 , щодо якої не складався протокол про адміністративне правопорушення, у такому випадку не передбачено законом.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 31.07.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень з конфіскацією товару - скасувати.

Провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучений у ОСОБА_1 товар, а саме: взуття, у кількості 23 штуки; станки бритвені, у кількості 10 штук; фрейзер для манікюру, у кількості 1 штука; стерилізатор, у кількості 1 штука; звуковідтворюючі пристрої, у кількості 3 штуки; рибальське спорядження, у кількості 1 штука; жіночий одяг, у кількості 38 штук, загальною вартістю 13 430 гривень, які знаходиться на зберіганні в управлінні оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Луганській області, квитанція №147 - повернути останньої.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського

апеляційного суду Є.В. Тополюк