Номер провадження: 33/813/39/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Ткачука В.О., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Сокол Тетяни Вячеславівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Суворовського районного суду м.Одеси Дяченка В.Г. від 07.11.2018 року,

встановив

Зазначеною постановою суду, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 283967 від 25.09.2018 року, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 25.09.2018 року о 23 год. 10 хв. в м. Одеса, по вулиці Генерала Бочарова, 19 керував транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota Fortuner», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння очей. В присутності двох свідків від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що не погоджується із оскарженою постановою суду та вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись при цьому на те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, розглянувши справу у відсутності адвоката. Крім того зазначає, що в протоколі відсутні дані про свідків. Також матеріали справи не містять акту огляду на стан сп'яніння, обов'язковість складання якого передбачена діючим законодавством, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, які складали протокол відносно нього, відсутні відомості про відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом. Зазначене, на думку ОСОБА_2, не дає змогу встановити об'єктивну сторону правопорушення. У додаткових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 зазначає, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та на момент зупинення працівниками поліції автомобілю за кермом знаходилась його донька.

Посилаючись на вищенаведені обставини, апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено апелянтом під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи.

Згідно матеріалів справи, 01.11.2018 року, тобто за 7 днів до дати судового розгляду, захисник ОСОБА_2 - адвокат Сокол Т.В. надала до суду заяву про залучення захисника та ознайомлення з матеріалами справи (а.с.7), у якій зазначила, що розгляд справи призначено на 07.11.2018 року, що підтверджує обізнаність ОСОБА_2 та його захисника про день та час розгляду справи.

Однак на протязі 7 днів захисник не спромігся ознайомитись з матеріалами справи. Жодних доказів перешкоджання захиснику ознайомитися з матеріалами справи у цей період з боку працівників суду матеріали справи не містять та захисником не надано.

Що стосується поданого 01.11.2018 року адвокатом Сокол Т.В. клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване її відрядженням у період з 5 по 7 листопада 2018 року, то доданий до клопотання лист-запрошення (а.с.12), зі змісту якого вбачається, що адвокат Сокол Т.В. запрошується до участі у тренінгу, який відбудеться 5-7 листопада 2018 року у Київській області, не є належним доказом перебування захисника у зазначений період у відрядженні, оскільки з нього не вбачається, що Сокол Т.В. погодилась на пропозицію та виїхала до смт. Козин. Більш того, не надано доказів відрядження адвоката й до суду апеляційної інстанції.

В зв'язку з вищевикладеним апеляційний суд вважає, що районний суд мав право розглянути справу у відсутності захисника ОСОБА_2, який без поважних причин не з'явився у судове засідання, доводи апелянта в частині порушення судом вимог ст.268 та 271 КУпАП щодо права на захист при розгляді адміністративної справи відносно нього в суді є необґрунтованими і його вимоги про скасування постанови на цих підставах задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів ОСОБА_2про його невинуватість у вчиненому правопорушенні, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення,завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 283967 від 25.09.2018 року (а.с.2), ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 25.09.2018 року о 23 год. 10 хв. в м. Одеса, по вулиці Генерала Бочарова, 19 керував транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota Fortuner», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження тесту на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_2 не надав якихось пояснення з приводу складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначений протокол підписувати відмовився, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.3-4), які також у поясненнях підтвердили наявність у ОСОБА_2 під час складання протоколу ознак алкогольного сп'яніння та факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні та підтвердив, що відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, так як вважає, що він був тверезий.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять акту огляду на стан сп'яніння, обов'язковість складання якого передбачена діючим законодавством, оскільки від проходження огляду водій відмовився, що підтверджується матеріалами справи. Порушення працівниками поліції вимог щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом не свідчить про відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення.

Суд критично ставиться до твердження ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та на момент зупинення працівниками поліції автомобілю за кермом знаходилась його донька, оскільки на зазначене він не посилався ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні у поданої 16.11.2018 року апеляційної скарзі, а вказав це лише у письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції 11.12.2018 року, будь-яких належних та допустимих доказів цього не надав.

Щодо документів, залучених до матеріалів справи судом апеляційної інстанції, а саме: відповідей на адвокатські запити стосовно звернення ОСОБА_2 на спецлінію «102» та щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначаю, що вони не спростовують винуватість ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, які складали протокол, суд відхиляє з огляду на те, що адвокат Сокол Т.В., здійснюючи захист ОСОБА_2, зробила адвокатські запити до органів поліції щодо звернення ОСОБА_2 на спецлінію «102» та щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, при цьому не надіслала адвокатському запиту та не отримала зазначений відеозапис для підтвердження своїх доводів.

За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на місці або в умовах медичного закладу, що було встановлене в передбаченому законом порядку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, а тому висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст.33 КУпАП на накладено стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м.Одеси від 07.11.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Ю.І.Кравець