ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/138/19
Єдиний унікальний № 331/5916/18 Головуючий в 1-й інстанції - Пивоварова Ю.О.
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року, в якій останній також порушує питання щодо поновлення йому строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП притягнуто ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320 грн.

Як зазначено в постанові, 17 жовтня 2018 року, о 22 годині 19 хвилин, біля будинку № 152 по пр. Соборному в м. Запоріжжя водій ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_1, перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху. Огляд на стан наркотичного сп'яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КУ «ЗОНД» ЗОР.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що в судовому засіданні він не був присутнім, а тому не знав про зміст постанови, фактично дізнався про існування постанови суду 23.01.2019 року, отримавши її поштою.

По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 299461 від 17.10.2018 року, ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя 01.11.2018 року, міститься його підпис.

Після отримання вищевказаного матеріалу, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розгляд справи було призначено на 15.11.2018 року, повістку ОСОБА_2 отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення на його ім'я, міститься підпис та дата (а.с. 10); в судове засідання він не з'явився, слухання справи було відкладено на 13.12.2018 року, повістку ОСОБА_2 також отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення на його ім'я, міститься підпис та дата (а.с. 12), на яке він з'явився, подав клопотання про відкладення справи, судом клопотання задоволено, слухання справи відкладено на 27.12.2018 року.

27.12.2018 року в судовому засіданні ОСОБА_2 надав пояснення суду і справу було відкладено на 15.01.2019 року.

У наступне судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 15.01.2019 року особисто подав до суду заяву про відкладення судового засідання без зазначення та підтвердження поважності причин для його відкладення.

Судом справу 15.01.2019 року розглянуто без нього, оскільки суд його дії розцінив як умисне зловживання своїми процесуальними правами, що виражається в затягуванні судового розгляду з метою уникнення відповідальності, оскільки строки розгляду справи про адміністративне правопорушення є обмеженими та спливають 17.01.2019 року. За таких обставин суддя дійшов висновку, що особа ухиляється від суду без поважних причин, у зв'язку із чим суддя вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому його доводи щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

В клопотанні щодо поновлення йому строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав він не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, він не наводить.

З наведеного вище вбачається, що він був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено, у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, отримав виклик до суду, тому зважаючи на це, він мав реальну нагоду хоча б поцікавитись після цього в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав лише 31.01.2019 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Враховуючи вищевказане, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт ОСОБА_2 зловживав своїми правами та його поведінка свідчить про його намагання уникнути відповідальності за скоєне, крім того, враховуючи вимоги закону про конкретні строки розгляду, апеляційний суд вважає рішення суду про розгляд справи за його відсутності законними та обґрунтованими, так як останній мав об'єктивну можливість як особисто приймати участь при розгляді справи, так і оскаржити постанову у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан потрібного їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Тому, посилання ОСОБА_2 на той факт, що про оскаржувану постанову йому не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об'єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов'язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 15.01.2019 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року, у зв'язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 331/5916/18