Справа № 163/2215/18 Провадження №33/802/100/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.1 ст. 483 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю представника митниці Пікалюка Миколи Степановича, особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника Нечая Юрія Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року щодо нього за ч.1 ст. 483 МК України,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 75 693 гривень.

Так, згідно протоколу про порушення митних правил ОСОБА_2 слідуючи 10 вересня 2018 року близько 23 години 15 хвилин автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «SCHMITZ», номерний знак НОМЕР_2, що належить фірмі-перевізнику ПП «ОСОБА_4» з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС України перемістив через митний кордон з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товару документів, що містили неправдиві відомості щодо найменування товару, його ваги та кількості, а також неправдиві відомості щодо кількості вантажних місць, а виявлений товар: 1008 одиниць броненакладок артикулу Protector PRO50/27-MK-G - 21 вантажне місце, 480 броненакладок артикулу Protector Basic-CR - 8 вантажних місць, 210 врізних замків артикулу 5300-NI - 7 вантажних місць, 60 дверних ручок на планці артикулу HP-77.0323-S-CR - 5 вантажних місць, загальною вартістю 316 430, 40 грн. знаходився серед товару, заявленого до митного контролю. В судовому засіданні вартість цього вилученого під час митного оформлення товару встановлена в сумі 75 693 гривні.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати, звільнити його від адміністративної відповідальності, у зв'язку з малозначністю адміністративного правопорушення, конфіскований товар повернути для проведення митних процедур.

Заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 і його захисника Нечая Ю.М., які підтримали свою апеляційну скаргу, представника митного органу ОСОБА_1, який вважає постанову суду законною, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 483 МК України вказаної вимоги закону дотримав.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2, будучи водієм перевізника ПП «ОСОБА_4» здійснив переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю товару, шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товару документів, що містили неправдиві дані щодо найменування цього товару, його ваги та кількості, а також неправдиві відомості щодо кількості вантажних місць, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.

Згідно п. 37 ст. 4 МК України, перевізником є особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України, або є відповідальною за такі перевезення.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 МК України, перевізники зобов'язані під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

При апеляційному розгляді справи сторона захисту мотивувала свої доводи щодо можливості звільнення ОСОБА_2 від відповідальності із-за наявності помилки, яка підтверджується повідомленням польської сторони, а також тією обставиною, що водій внаслідок дій працівників відправника був позбавлений можливості проконтролювати точну кількість вантажних місць та найменування товару.

Згідно ст. 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу (органу доходів і зборів), як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості, виключно у разі, якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки зазначених відомостей, або в разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, в поданих до митного контролю документах вказано про товари в кількості 1146 вантажних місць, вага товару 20 613, 43 кг. Разом з тим під час огляду встановлено, що виявленого в транспортному засобі товару більше на 41 вантажне місце і на 890, 12 кг.

В своїх поясненнях, як під час проведення митного огляду, так і в судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що кількість вантажних місць не міг перевірити внаслідок дій працівників юридичної особи відправника, в товарно-супровідних документах будь-які його зауваження про неможливість перевірки кількості місць відсутні.

Аналізуючи ці доводи в сукупності з доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 58) та положеннями ч. 2 ст. 191 МК України, приходжу до висновку, що з урахуванням кількості вантажних місць та найменування товарів, які стали предметом правопорушення, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від адмінвідповідальності, оскільки в самій довідці за підписом ОСОБА_6 наявне повідомлення фактично є припущенням, що могла статися помилка, а наведена норма закону прямо покладає обов'язок на перевізника перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, найменування товарів, а за неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної, що в даному випадку також не було зроблено правопорушником. Зазначені обставини вказують на наявність в його діях правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про правомірність протоколу складеного щодо ОСОБА_2, і доведену невідповідність поданих ним товарно-супровідних документів фактичній кількості вантажних місць.

На підставі сукупності досліджених доказів суд дав правильну оцінку діям ОСОБА_2, кваліфікувавши їх за ч. 1 ст. 483 МК України - переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання, як підстави для переміщення товару, товарно-супровідних документів, які містять неправдиві відомості щодо кількості вантажних місць, найменування, ваги та його кількості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що прийняте у справі рішення в частині притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України та накладення на нього стягнення є законним і обґрунтованим, а тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

При цьому суддя першої інстанції обґрунтовано зазначив про неможливість звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, оскільки було об'єктивно встановлено, що дане правопорушення не є малозначним.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а накладене на ОСОБА_2 стягнення відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Тому підстав для скасування постанови суду та звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, про що просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, суд не знаходить.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як були предметом розгляду у судді першої інстанції і їм була дана належна оцінка.

З врахуванням зазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк