ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/4/19 Головуючий в 1-й інстанції - Суркова В.П.
Єдиний унікальний № 336/6362/18 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Яркіна М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2018 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2018 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Як зазначено в постанові, 14.10.2018 року о 00-45 год. ОСОБА_3 керував автомобілем «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 на трасі М-18 в районі вул. Миколи Краснова в м. Запоріжжі з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДД України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не згодний із зазначеною постановою у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, не повідомив його належним чином, що призвело до порушення його права на захист та позбавило його можливості реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме дати пояснення, скористатись правом на правову допомогу, заявити клопотання про допит свідків. Зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не відмовлявся, а висловив свою незгоду лише з підозрою працівників поліції. Вказує, що поліцейськими був порушений порядок огляду на стан сп'яніння, у зв'язку з чим протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. У протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров'я. У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров'я. В матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп'яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння. Таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд. Суд першої інстанції не викликав та не допитав свідків, у зв'язку з чим їх пояснення не можна вважати доказом.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З наданої його захисником Яркіним М.С. довідки вбачається, що ОСОБА_3 проходить військову службу в структурному підрозділі (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку Луганської області) Головного управління Служби безпеки України. Справа розглядається за участю захисника ОСОБА_3 адвоката Яркіна М.С.

Заслухавши в судовому засіданні адвоката Яркіна М.С., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду захисник зазначив, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, чим порушили порядок огляду на стан сп'яніння.

Разом з цим, доводи, заявлені захисником на захист ОСОБА_3 спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №299378 від 14 жовтня 2018 року, зі змістом якого ОСОБА_3 ознайомився, його копію отримав, йому роз'ясненні права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); актом огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовано відмову останнього від проходження огляду, та який ОСОБА_3 також засвідчив своїм особистим підписом (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с.5-6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 14.10.2018 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом, який був переглянутий в судовому засіданні, відповідно до якого під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3, працівники поліції неодноразово пропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров'я, від проходження якого ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не відмовлявся, а лише висловив свою незгоду з підозрою працівників поліції, то вони не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №299378 від 14 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_3, містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_3 не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень і під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції йому були роз'яснені права, передбачені ст.268 КупАП., пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, від якого він відмовився у присутності двох свідків.

Також є безпідставними доводи щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан сп'яніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останнім були оскаржені в установленому законом порядку будь-які дії працівників поліції.

Твердження ОСОБА_3 про порушення працівниками поліції п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09 листопада 2015 року, щодо відсутності в матеріалах справи направлення водія для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, суд оцінює критично, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, а саме те, що останній від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, і при такій відмові направлення водія згідно вимог Інструкції не повинен складатись, оскільки самого огляду не було. Тим більше, ОСОБА_3 також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння і у закладі охорони здоров'я, що підтверджується наявнім в матеріалах справи відеозаписом вказаних подій.

Апеляційним судом перевірені доводи апелянта про те, що він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 своїм особистим підписом засвідчив факт обізнаності щодо складання відносно нього протоколу, ознайомлення з його змістом та повідомленням про місце розгляду справи, та підтвердив правильність зазначеної в протоколі адреси його проживання, тобто він був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього. При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, адреса проживання ОСОБА_3 співпадає зі вказаною в протоколі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість особисто або через захисника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи суддею суду першої інстанції, до того ж вказані права в повній мірі могли бути поновлені під час апеляційного перегляду справи, однак ОСОБА_3 не з'явився в судове засідання, а розгляд справи відбувався за участю його захисника-адвоката Яркіна М.С., який підтвердив факт обізнаності ОСОБА_3 про час та місце апеляційного розгляду.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов'язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв'язку з тим, що не були допитані свідки в судовому засіданні, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було лише пояснень цих свідків.

Окремо слід зазначити, що під час розгляду справи жодних клопотань про допит свідків не надходило, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення судді місцевого суду.

Отже, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом і те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров'я, тобто фактичні обставини справи не оскаржує взагалі.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 336/6362/18