Провадження № 33/824/67/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3,

захисника особи, яка притягується до відповідальності Незвіського Д.Я.,

представників потерпілої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

потерпілої ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.2 ст.173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 28 травня 2018 року о 15 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, буд. 1, гр. ОСОБА_3 вчинив насильство в сім'ї фізичного та психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_9, а саме: штовхав та смикав за руку, погрожував фізичною розправою, чим вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 1732 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва області від 26 червня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352, 40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії особою в стані необхідної оборони.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 245 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи, не врахував надані ОСОБА_3 докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та спростовують вину останнього.

Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що він 28.05.2018 о 15 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 1, відносно колишньої дружини ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство в сім'ї фізичного та психологічного характеру, а саме: штовхав, смикав за руку, погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1732 КУпАП, мотивує протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 від 28 травня 2018 року та її поясненнями від 28 травня 2018 року. Інші матеріали справи та пояснення ОСОБА_3 про завдання ОСОБА_8. апелянту тілесних ушкоджень, суд до уваги не взяв, чим допустив порушення вимог ст.ст. 19, 245, 251, 280 КУпАП, що призвело до незаконного та необґрунтованого притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема: 28 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до пункту невідкладної медичної допомоги з приводу хімічного опіку склери і повік очей (а.с. 23). 28 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в пункт невідкладної медичної допомоги Олександрівської міської клінічної лікарні, де його було оглянуто і видано довідку № 392 від 28.05.2018 про те, що у останнього мають місце хімічні опіки склери і повік першого ступеня обох очей (а.с. 24). 29 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві із заявою про вчинення злочину, в якій вказав, що ОСОБА_8 28 травня 2018 року близько 15 години 30 хвилин в ресторані «Прага» по вул. Академіка Глушкова, 1, застосувала відносно нього газовий балончик із невідомою речовиною чим завдала останньому опіків очей (копія додається); висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 811/ж від 30.05.2018, також стверджується, що ОСОБА_3І, 28.05.2018 приблизно о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 в ресторані «Прага» бризнула з газового балончика в обличчя. По медичну допомогу звертався до лікарів пункту невідкладної медичної допомоги, Олександрівську міську клінічну лікарню. Має місце гіперемія склери правого ока, судини її ін'єктовані, спостерігається сльозоточивість ока. При огляді у ОСОБА_3, з урахуванням даних медичної документації, мало місце тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон'юктиви склери та повік 1 ступеня обох очей (а.с. 13). Також, 30 травня 2018 року Голосіївським управлінням поліції НП у м. Києві інформацію про виявлення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за № 0005229. Правова кваліфікація: ч.1 ст. 125 КК України (копія додається).

Зазначені вище докази об'єктивно вказують на те, що ОСОБА_3 28.05.2018 приблизно о 15 год. 30 хв. знаходячись в приміщенні ресторану «Прага», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 1 діяв у стані необхідної оборони після того як ОСОБА_8 бризнула газовим балончиком ОСОБА_3 в обличчя, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків обох очей. Захищаючись від її дій, ОСОБА_3 намагався забрати із її рук газовий балончик, що призвело до шарпання її руки.

Окрім того, ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_8 про застосування відносно нього газового балончика та спричинення тілесних ушкоджень останньому, у протоколі заяви від 28 травня 2018 року та поясненнях від 28 травня 2018 року навмисно не вказує. Також ОСОБА_8 не зазначила у своїй заяві, що вона вдарила доньку Єлизавету, що також підтверджується матеріалами досудового розслідування. Таким чином, дані наведені у протоколі заяви ОСОБА_8 від 28 травня 2018 року та її поясненнях від 28 травня 2018 року не є об'єктивними. І саме за вказаними необ'єктивними даними було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АА 664830 від 20 червня 2018 року.

Також апелянт вказує, що суддя Голосіївського районного суду міста Києва притягнув останнього до адміністративної відповідальності за необ'єктивною заявою ОСОБА_8 від 28 травня 2018 року та необ'єктивним протоколом про адміністративне правопорушення від 20 червня 2018 року.

В свою чергу, представником потерпілої ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_6 було подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року залишити без змін.

В обґрунтування заперечення зазначає, що подана ОСОБА_3 апеляційна скарга, на думку ОСОБА_8, не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та правильно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Представник зазначає, що незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3, його винність у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.05.2018, поясненнями ОСОБА_8 від 28.05.2018, які є чіткими та послідовними та узгоджуються з матеріалами справи, а також відеозаписами з місця події, де відображено як ОСОБА_3 будучи агресивно налаштований різким рухом кидається у бік ОСОБА_8, хватає та одночасно вибиває з її руки пристрій за допомогою якого вона здійснювала фіксацію протиправної дії з боку ОСОБА_3

Твердження в судовому засіданні ОСОБА_3 про те, що він жодного насильства не фізичного та психологічного характеру не чинив, напроти що ОСОБА_8 під час їх спільної зустрічі разом із малолітньою донькою почала психічно тиснути на дитину, щоб вона змінила свою думку та щоб ОСОБА_3 пішов з ресторану, на зауваження ОСОБА_3 ОСОБА_8 відреагувала неадекватно, почала знімати на телефон його розмову з дитиною та на вимогу ОСОБА_3 припинити подальшу зйомку його розмови з дитиною ОСОБА_8 дістала балончик та розпила його вміст йому в обличчя, не відповідає фактичним обставинам, доведеним судом.

Разом з тим,як встановлено в судовому засіданні, саме ОСОБА_3 штовхав та смикав за руку ОСОБА_8, тим самим спричинивши потерпілій фізичну біль, погрожував фізичною розправою, тобто вчинив відносно неї насильницькі дії.

Також представник потерпілого зазначає, що ОСОБА_3 посилається на зазначені у додатках до апеляційної скарги копії документів, які він отримав не відомо яким процесуальним чином, як на головне та безперечне джерело доказів, які спростовують його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, при цьому жодна надана ОСОБА_3 копія у додатках не містить відомостей щодо посилання на кримінальні процесуальні норми щодо правомірного надання цих копій потерпілому.

На думку представника потерпілої, зазначені докази не можуть бути визнані апеляційною інстанцією як нові допустимі та належні докази під час апеляційного перегляду.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ним домашнього насильства з причин заподіяння саме йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8, а також посилання на дії у межах необхідної оборони з його боку, а також необ'єктивності розгляду справи судом першої інстанції спростовуються наявними у справі та дослідженими суддею місцевого суду доказами, яким суддя дав належну оцінку.

Крім того, зауважень та заперечень щодо процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення, у протоколі ОСОБА_3 не висловлював, натомість зазначив, що долучає свої письмові пояснення з додатками та акцентував, що він насильницьких дій не вчиняв.

Окрім того, захисником ОСОБА_3 - адвокатом Незвіським Дмитром Ярославовичем було подано додаткові доводи до апеляційної скарги ОСОБА_3, в яких просить справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів зазначає, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року відносно ОСОБА_3 є незаконною та необґрунтованою, не відповідає верховенству права та стандартам національного судочинства, прийнята з порушенням норм матеріального права та норм процесуального права. Постанова та її зміст суперечить конституційним принципам правосуддя та практиці Європейського суду з прав людини щодо гарантій права на справедливий суд (ч.1 ст.6 ЄКПЛ).

Щодо складу адміністративного правопорушення зазначає, що з таких діянь, які інкримінуються ОСОБА_3 лише «штовхання» та «погрози» тотожні з об'єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, саме ці діяння зазначені в протоколі. Щодо кваліфікації діяння особи у вигляді психологічного насильства, то недостатньо лише умисно вчинити дії передбачені законом, законодавством передбачено, що повинні настати певні негативні наслідки для жертви, і такі наслідки потребують окремого доказування.

Щодо якості протоколу вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_3 не містить відомостей про свідків правопорушення, яке йому інкримінується. Відсутність свідків правопорушення ставить під сумнів події та обставини правопорушення, зазначеного в протоколі. І хоча події відбулись в публічному місці, органи події не змогли здобути доказову базу з числа незацікавлених свідків.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення в якості потерпілої зазначена ОСОБА_8, протокол не містить її підпису.

Захисник звертає увагу суду на той факт, що в постанові суду першої інстанції зазначено умовну «жертву» (ОСОБА_8.). Однак лише декілька разів прізвище ОСОБА_8 зазначається правильно. В решті випадків в судовому рішенні суду першої інстанції згадується нікому невідома особа.

Також захисник звертає увагу на те, що в даній справі залишається необмежена кількість версії події, яка стала предметом цього судового розгляду, а відтак у будь-якої розумної і безсторонньої людини може виникнути абсолютно обґрунтований сумнів в тому, чи мали такі події місце та чи винна особа в його вчиненні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, в судовому засіданні, який винним себе не визнав та підтримав свою апеляційну скаргу,

пояснення захисника Незвіського Д.Я.Ю який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_8, в судових засіданнях 18.10.2018, 07.11.2018, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін,

пояснення представника ОСОБА_6, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін,

пояснення представника ОСОБА_5, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін,

пояснення представника ОСОБА_7, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами виходячи з наступного.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 поставлено у вину те, що він вчинив насильство в сім'ї щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_8, а саме вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру - штовхав та смикав за руку, погрожував фізичною розправою.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 664830 від 20. 06.2018 зазначено, що 28.05.2018 о 15 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Глушкова 1, ОСОБА_3 відносно колишньої дружини ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство в сім'ї фізичного та психологічного характеру (а.с. 1).

Однак відповідно до постанови суду першої інстанції, суддя, при розгляді даного адміністративного провадження вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, та кваліфікував дії ОСОБА_3, як насильство в сім'ї фізичного та психологічного характеру (а.с. 51).

Поняття «сім'я» визначене у ряді законів. Так, відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України під сім'єю розуміється спільне проживання осіб, пов'язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов'язків. Для подружжя визначені випадки, коли вони вважаються сім'єю за відсутності спільного проживання. Таке ж поняття сім'ї дане у ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». Аналіз зазначених правових норм дає підстави стверджувати те, що лише наявність усіх трьох ознак, указаних у наведених вище законах (за виключенням, яке зазначене у другому абзаці ч.3 ст.3 Сімейного кодексу України) дає підстави стверджувати про існування сім'ї.

Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на факт насильства у сім'ї дає підстави стверджувати, що в цій справі підлягав доказуванню факт наявності сім'ї у громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Суд вважає, що у справі не зібрано доказів, які би доказували цей факт. Так, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_8 перебували в шлюбі, але на момент даної події їх шлюб було розірвано та вони проживали окремо.

Тобто, вони не були пов'язані між собою спільним побутом та взаємними правами та обов'язками. Відсутність доказів існування сім'ї у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вказує на недоведеність обставин, викладених у постанові суду про адміністративне правопорушення і свідчить про її незаконність щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 1732 КУпАП об'єктивна сторона цього правопорушення проявляється в умисному вчиненні будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого. Зазначені вище діяння можуть проявлятися у наступних формах: насильство, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи, переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, одежі, коштів, тощо.

Під психологічним насильством у сім'ї розуміється насильство, пов'язане із дією одного члена сім'ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров'ю цього члена сім'ї.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виник конфлікт в місці громадського харчування в ресторані «Прага», за адресою м.Київ, пр. Ак. Глушкова, буд. 1, з приводу того, що ОСОБА_8 не бажала, щоб ОСОБА_3 залишився з нею та їх спільною дитиною на обід в даному ресторані.

Доказів того, що саме ОСОБА_3 своїми одноособовими діями впливав на психіку ОСОБА_8 та, що від цих дій була завдана чи могла бути завдана шкода її фізичному чи психічному здоров'ю матеріали справи не містять. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять також будь-яких доказів того, що в ході даного конфлікту ОСОБА_3 погрожував ОСОБА_8 фізичною розправою, про що було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та знайшло своє відображення у постанові судді при формулюванні доведеного в суді складу адміністративного правопорушення. Таким чином, посилання судді на наявність погроз фізичної розправи є не обґрунтованим і не підтверджується наявними у справі доказами.

На думку апеляційного суду, факт конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 не може вказувати на наявність дій психологічного характеру одного члена сім'ї на іншого, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров'ю іншого члена сім'ї. У своїй сукупності наведені обставини вказують на відсутність у діях ОСОБА_3 ознак об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1732 КУпАП.

Окрім того, суд при розгляді зазначеної справи послався на норму статті 1732 КУпАП у недіючій редакції.

Так, у відповідності до Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017 року, який набрав чинності із 07.01.2018 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству» частина перша ст. 1732 КУпАП викладена у наступній редакції: «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення».

Ця редакція істотно відрізняється від попередньої редакції цієї статті, яка передбачала відповідальність за насильство у сім'ї, що і знайшло своє відображення у постанові судді.

За своєю правовою суттю поняття «домашнє насильство» відрізняється від поняття «насильство у сім'ї». Між тим у постанові судді щодо ОСОБА_3 не поставлено у вину вчинення саме «домашнього насильства», доказів щодо наявності такого насильства у ході провадження в цій справі не збиралось, а тому в межах розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1732 КУпАП ОСОБА_3 не можливо притягнути до адміністративної відповідальності за цією статтею за вчинення саме «домашнього насильства», тим паче, за вчинення вказаних дій повторно протягом року. Оскільки, відповідальність за ч.2 ст. 1732КУпАП, за якою були кваліфіковані дії ОСОБА_3, настає лише у разі вчинення цих самих дій особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню. Однак, матеріали провадження щодо ОСОБА_3 не містять будь-яких доказів у підтвердження того, що до ОСОБА_3 були застосовані міри адміністративного стягнення за однорідне правопорушення, вчинене протягом року. Постанова Солом'янського районного суду м.Києва щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 1732 КУпАП на час розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і на час розгляду в суді апеляційної інстанції, не набрала законної сили (а.с.17-19), оскільки була оскаржена в апеляційному порядку.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП в редакції закону від 07.12.2017 року. Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за цією статтею не можливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року відносно ОСОБА_3 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 1 1732 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко