ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/1317/19 Суддя 1-ї інстанції: Харабадзе К.Ш.
Провадження № 33/818/744/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.05.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.05.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18.03.2019 року о 17:40 ОСОБА_1 в м. Лозова Харківської області по вул. Моторного поблизу зупинки громадського транспорту «Димітрово» керував належним йому автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1 , будучи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 УКпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просять постанову від 21.05.2019 року скасувати, та закрити провадження у справі.

Зазначає, що вину він не визнає, оскільки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, бо підстав для проходження ним такого огляну, як на його думку, не було, так як автомобілем не керував.

В скарзі посилається на пояснення інспектора поліції Замай М . М. , який в суді першої інстанції пояснив, що не він, ні інші працівники поліції не бачили ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, та до висновку щодо керування ним автомобілем дійшли зі слів ОСОБА_4 . Такі пояснення апелянт спростовує, оскільки його автомобіль стояв на узбіччі, так як закінчився бензин, він зі своїм другом ОСОБА_5 від штовхали цей автомобіль з дороги на узбіччя, останній пішов за бензином, а ОСОБА_1 залишився в машині. Не заперечує що дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак за кермом був не він а ОСОБА_5 .

Також вказує, що в суді першої інстанції досліджено виклик поліції, де зазначено, що ОСОБА_4 під час виклику поліції повідомляла, що біля зупинки Димитрове стоїть автомобіль, та не вказала, що такий автомобіль стоїть посеред дороги, а водій в стані алкогольного сп`яніння

Вказав, що інспектор поліції, надаючи пояснення суду першої інстанції вказав, що пропонував йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а в оскаржуваній постанові суд вказав що огляд було запропоновано пройти за допомогою приладу «Драгер», а матеріали справи не містять направлення до медичного закладу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить щ того, що згідно пояснень ОСОБА_4 , які вона надала в суді, остання повідомила, що 18.03.2019 року після роботи близько 17:20 повертаючись додому, вона помітила посередині дороги, неподалік зупинки громадського транспорту «Димітрове», автомобіль, у якому було ввімкнене аварійне освітлення, відчинені вікна, та за кермом автомобіля сидів ОСОБА_1 . Вона перелякалася, що водієві стало погано. Її здивувало, що всі інші автомобілі, які рухалися по дорозі, об`їжджали цей автомобіль, і ніхто не зупинявся, і ніхто з прохожих до автомобіля не підходив. Вона підійшла до автомобіля, побачила водія, який спав, поштовхала його. ОСОБА_1 відкрив очі та почав незв`язно розмовляти. В цей час вона відчула запах алкоголю з ротової порожнини ОСОБА_1 , його погляд був блукаючий. За фахом вона є психологом і розбирається в поведінці осіб, які знаходяться в стані алкогольного сп`яніння. Вона зрозуміла, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Потім він завів автомобіль та направився в бік гаражів, проїхав 3-5 метрів і звернув вправо, виїхав на дорогу у напрямку гаражів та зупинив автомобіль біля узбіччя. Вона не спонукала ОСОБА_1 до якихось активних дій, не просила його з`їхати з дороги. Після цього вона викликала працівників поліції, які приїхали приблизно через 10-15 хвилин. Працівники поліції розбудили ОСОБА_1 , зупиняли інші автомобілі, запросили інших свідків події для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином апеляційний суд вважає, що наведені вище свідчення спростовують твердження ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_6 , він зазначив, що був зупинений працівниками поліції, підійшовши до їх службового автомобіля побачив «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_1 зеленого кольору, біля якого стояв водій в стані алкогольного сп`яніння, від якого з ротової порожнини був запах алкоголю, та мав нечітку мову, при ходьбі хитався. В його присутності водій відмовився від медичного огляду.

Аналізуючи наведені вище докази, апеляційний суд вважає доводи апелянта, що транспортним засобом керував його друг ОСОБА_7 хибними, що також підтверджується поясненнями, наданими в суді першої інстанції інспектором поліції Замай М.М., який повідомив, що спілкуючись з ОСОБА_1 з приводу керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, останній не повідомляв про іншого водія та про закінчення пального в машині.

Судом першої інстанції дано критичну оцінку поясненням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з викладенням мотивів такого рішення, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджуться з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП ні підставі викладених у судовому рішенні доказів, яким падано повну та належну оцінку та прийняте законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.05.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик