Справа № 466/9477/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є. розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління Держпраці у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого директором ДП ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Гідрогеологічне підприємство «Укргеокаптажмінвод», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 41 ч.3 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

12.11.2018р. в ході перевірки державним інспектором праці Меленюк Г.С. - ДП ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Гідрогеологічне підприємство «Укргеокаптажмінвод», юридична адреса: м. Львів, вул. Цехова, 11-А було виявлено, що ОСОБА_1, працюючи на посаді директора вказаного товариства, порушив вимоги ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущено працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що містить ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Вважає, що інспекційне відвідування проведене безпідставно та незаконно, а відтак докази отримані на підставі вказаної перевірки не можуть слугувати підставою притягнення його до відповідальності. Також додав, що правовідносини, які виникли між ввіреним йому підприємством та вищевказаними працівниками за своїм характером є цивільно-правовими, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні також заперечив вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП з аналогічних підстав.

В якості свідка судом допитано головного бухгалтера ДП ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Гідрогеологічне підприємство «Укргеокаптажмінвод» ОСОБА_12 Остання пояснила, що вони наймали працівників по цивільно-правових угодах, які виконували періодичні роботи, такі як охорона підприємства, ремонт, тощо, тобто не профільні роботи. Після чого останні отримували винагороду, про що складені відповідні акти прийому-передач наданих послуг, з яких завжди сплачувались податки.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката, свідка, вважаю, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.3 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП визначено, що суд при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Тобто, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, полягає у фактичному допуску до роботи працівника без належного оформлення трудових правовідносин. Принциповою умовою в даному випадку є наявність між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та іншою особою саме трудових правовідносин.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього прав. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов'язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов'язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.

За цивільно-правовими договорами Виконавець зобов`язується виконати на свій страх і ризик визначену роботу за завданням замовника.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Виконавець сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань.

Натомість, працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Як вбачається з матеріалів справи, між замовником ДП «ГПП «Укргеокаптажмінвод» та виконавцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 було укладено ряд цивільно-правових

договорів, за умовами яких останні зобов'язались за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу, таку як експлуатаційно-технічне обслуговування господарства, ремонт будівель, охорона території, прибирання сміття та інше.

З копій актів прийому наданих послуг в матеріалах справи вбачається, що вищевказані громадяни виконали роботи згідно умов договору, отримали відповідну винагороду.

З огляду на вказане, між ОСОБА_1, як директором ДП ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Гідрогеологічне підприємство «Укргеокаптажмінвод» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 існували цивільно-правові відносини, які за своєю правовою природою виключають можливість існування трудових, а відтак порушення, яке полягало у допущенні останніх до виконання обов'язків без оформлення трудових відносин не знайшло свого підтвердження.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1, як директором ДП ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Гідрогеологічне підприємство «Укргеокаптажмінвод» не порушено вимог законодавства про працю та про охорону праці, цивільно-правові договори укладені з дотриманням норм Цивільного кодексу України та не суперечать чинному законодавству України.

У відповідності до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги письмові пояснення ОСОБА_1, які підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, зокрема, цивільно-правовими договорами та актами прийому наданих послуг, які в сукупності з письмовими поясненнями спростовують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення факти щодо допуску до роботи вищевказаних громадян без укладення трудового договору, а відтак і недоведеність фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.41 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, судом не встановлено винної, протиправної поведінки ОСОБА_1, у зв'язку з чим, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247,252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_13 за ч.3 ст. 41КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя І. Є. Зима