Провадження № 3/161/239/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 06 лютого 2019 року

Луцький міськрайонний суд в особі судді Філюк Т.М., за участю особи, яка притягується до відповідальності, захисника ОСОБА_1, прокурора Артиш Н.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого на посаді голови Луцької районної державної адміністрації, паспорт серії АС 520182,-

- за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

З Національного агентства з питань запобігання корупції до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення № 44-03/302/18 від 04 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2, являючись субєктом, на якого поширюється дія Закону України « Про запобігання корупції» (далі Закон), несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припинила діяльність, повязану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією передбаченого абз.2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст.172-6 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що дійсно він у вказані строки, всупереч зазначених вимог Закону, несвоєчасно подав декларацію, а саме подав 11.09.2018 року. Вказував, що така ситуація зумовлена тим, що в з моменту звільнення він не був посадовою особою місцевого самоврядування і не мав відношення до державної служби, та йому не було відомо про необхідність подачі такої декларації. В своїх діях не мав злого умислу та не мав наміру порушувати законодавство.

Захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні вказував, що ОСОБА_3 не може бути притягнутий до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки не являвся субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», на дату, яка інкримінується щодо вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, зазначав, що його не було попереджено про обмеження, повязані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходженням служби, що визначені нормами Закону України «Про запобігання корупції». Також наголошував на неможливості притягнення ОСОБА_3 до відповідальності у звязку з закінченням строків, передбачених ст.. 38 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, прокурора, всебічно, повно та обєктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Пунктом 9 ст. 1 Закону передбачено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

Відповідно до п.в ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцької міської ради від 03.12.2015 року, ОСОБА_2 затверджено першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради (а.с.24).

Згідно рішення Луцької міської ради від 29.03.2017 року, ОСОБА_2 звільнено 29 березня 2017 року з посади першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради за угодою сторін (а.с.25).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. 1 п.п. «а» і «в» п. 2 п.5 ч. 1 ст. 3 Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію, за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.

Згідно ч.2. ст.45 даного Закону, особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до вимог ст.47 Закону, подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством.

Національне агентство забезпечує відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається з даних з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_2 декларацію особи, яка припинила діяльність, повязану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подав 11.09.2018 року о 11 год. 42 хв. (а.с. 26).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи особою, яка припинила діяльність, повязану з виконанням функцій місцевого самоврядування, не подав вчасно декларацію особи, яка припинила таку діяльність, як це передбачено ст.. 45 Закону.

За таких обставин, суд вбачає в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки, ОСОБА_2, будучи субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог, передбачених ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин вчасно не подав декларацію, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Суд не приймає до уваги покликання захисника ОСОБА_1 на ту обставину, що ОСОБА_2 не є субєктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», оскільки дана обставина спростовується дослідженими по справі доказами.

Крім того, не заслуговує на увагу суду твердження захисника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не було попереджено про обмеження, повязані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходженням служби, що визначені нормами Закону України «Про запобігання корупції». Так, в матеріалах справи наявне попередження від 16.03.2007 року, за яким ОСОБА_2 попереджений про обмеження встановлені Законами України « Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про боротьбу з корупцією». В подальшому, безперервно працюючи в органах місцевого самоврядування, ОСОБА_2 зобовязаний був слідкувати за змінами, що стосуються антикорупційного законодавства.

Також не підлягає до застосування ст.. 38 КУпАП, про що наголошував захисник ОСОБА_1, зокрема, щодо спливу строків притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. Так, як вбачається з матеріалів справи, про вчинене ОСОБА_2 правопорушення, повязане з корупцією, Національним агентством з питань запобігання корупції складено протокол про адміністративне правопорушення 04 грудня 2018 року, про встановлення несвоєчасного подання без поважних причин декларації, Національне агентство з питань запобігання корупції констатує листом від 27 листопада 2018 року. Таким чином, станом на дату розгляду даної справи, строк, визначений ч.3 ст. 38 КУпАП не сплив.

Відповідно до ст.ст. 22, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України. При вирішенні питання про накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.При цьому, суди, за наявності підстав, повинні обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення на підставі статті 22 КУпАП, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

А тому, з урахуванням викладеного, дотримуючись принципу верховенства права (ст.8 Конституції України) та передбаченого права кожної особи на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод), виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, враховуючи що, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню та зважаючи на обставини, які пом'якшують відповідальність, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, а також те, що від дій ОСОБА_2 негативних наслідків не настало, вчинене ним правопорушення не заподіяло істотної шкоди суспільним та державним інтересам, суд приходить до висновку, що його слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

На думку суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КпАП України мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до вимог, передбачених ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку судом (суддею) накладено адміністративне стягнення, а тому, у даному випадку ОСОБА_2 звільняється від сплати такого збору.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 33-34, 283, 284 КУпАП, на підставі ч.1 ст.172-6 КУпАП, ст. ст. 3, 45, 52 Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КпАП України, на підставі ст.22 КпАП України, у зв'язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.