Справа № 359/917/19
Провадження № 3/359/484/2019
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2019 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката ОСОБА_2, адміністративний матеріал, що надійшов від Батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Бориспіль Київської області, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_4,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 21.01.2019 року о 18 год. 53 хв. в м.Бориспіль Київської області по вул.М.Калмикова,6, водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного сп'яніння: звужені зіниці не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду, у встановленому порядку у лікаря нарколога в Бориспільській ЦЛР, на визначення стану наркотичного сп'яніння водій відмовився в присутності двох свідків на місці зупинки ТЗ, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 з'явився, вину у вчиненні вказаного праовопрушення не визнав, при цьому пояснив, що 21 січня 2019 року він на автомобілі НОМЕР_3 бдизько 18 години 30 хвилин приїхав на вул. Камикова, і зупинив автомобіль на стоянці біля магазину «ФОРА». Він приїхав забрати з тренування з ПТУ № 3 свого малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який перебував на тренуванні на спортивному гуртку в ПТУ № 3.

Поставивши свій автомобіль, він вийшов з нього та пішов в бік ПТУ № 3. Саме в цей поряд з його автомобілем зупинився службовий автомобіль поліції з включеними проблисковими маячками, з якого вибігли поліцейських та побігли за ним. Наздогнавши його вони різко збили його з ніг та наділи кайдани, після чого повели до його автомобіля, нічого не пояснюючи. Біля автомобіля, вже стояли поняті. Один із співробітників поліції пояснив понятим, що ними було зупинено водія, під час спілкування з яким було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння. Під включену відеокамеру, в присутності понятих, один з поліцейських запропонував йому поїхати до лікаря нарколога, для освідування. Він відмовився, лише з тієї підстави, щоб скоріше забрати свого малолітнього сина з тренування, оскільки на його прохання працівники поліції не попередили ні тренера, ні його сина про причину його затримання і неможливість вчасно забрати сина. Поняті не бачили, щоб він взагалі сидів за кермом мого автомобіля.

Після того, як він повідомив свою дружину про те, що його затримали працівники поліції, та після того як його сина забрали з тренування, він підійшов до службового автомобіля співробітників поліції та попросив їх надати йому направлення для освідування в лікарні. Співробітники поліції відповіли йому категоричною відмовою . Та порадили почекати поки вони допишуть пояснення понятих, складуть протокол про його затримання та протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, і після того як він підпише всі необхідні документи, порадили йому самому поїхати в лікарню для медосвідування.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просив закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Судом неодноразово вживались заходи для виклику свідків правопорушення, однак останні належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не з'явились. На їх допиті наполягала сторона захисту.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що вина ОСОБА_4 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом не встановлений.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до коментованої ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити перелік всіх обов'язкових реквізитів протоколу, і у разі їх відсутності він не має доказового значення. Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у ст. 280 КУпАП i мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає вiд посадових осiб, якi складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Поняття адміністративного правопорушення розкривається шляхом визначення його основних характеристик (склад правопорушення): об'єкт правопорушення, об'єктивна сторона, суб'єкт правопорушення, суб'єктивна сторона.

Об'єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах. Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого частино 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп'яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння. Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю прямого умислу. Суб'єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є водії транспортних засобів.

Також, слід зазначити, що диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 27 ППВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005 р., відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатися.

Досліджені у судовому засіданні відеозаписи підтверджують пояснення ОСОБА_1, який зазначив, що 21.01.2019 року він приїхав на вул. Камикова, і зупинив свій автомобіль на стоянці біля магазину «ФОРА». Після того він пішов в бік ПТУ № 3, щоб забрати свого малолітнього сина з гуртка. І вже після цього поряд з його автомобілем зупинився службовий автомобіль поліції з включеними проблисковими маячками, з якого вибігли декілька поліцейських, побігли за ним та в подальшому, наздогнавши, його затримали.

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2 та в подальшому був зупинений працівниками поліції.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 21.01.2019 року, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не безпосередньо факт його керування автомобілем.

У зв'язку з чим, суб'єктом вказаного правопорушення може бути лише водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

За таких обставин ОСОБА_1 не міг вважатися водієм, тобто особою, яка керувала транспортним засобом, оскільки не керував транспортним засобом, а тому на нього не могли поширюватися вимоги п. 2.5 ПДР України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов'язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов'язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 не можливо визнавати таким процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП слід закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст.130 та п.1 ст. 247 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк