Номер провадження 3/754/3331/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., за участю прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Козельчука Д.А., секретаря Макас Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Васильків Київської області, зареєстрованої та проживаючої у

АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У протоколі від 05.08.2019 року зазначено про те, що ОСОБА_2 , будучи особою, яка припинила діяльність з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаною подати щорічну декларацію за минулий 2018 рік до 01.04.2019 року, несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію за минулий рік, чим порушила абзац 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєному правопорушенні не визнала. Пояснила, що вона, дійсно, працювала на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі, була звільнена з займаної посади з 05.10.2018 року. Після звільнення вона в установленому законом порядку подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме за період з 01.01.2018 року по 05.10.2018 року. У подальшому вона повинна була до 31.03.2019 року включно подати декларацію за 2018 рік, але подала її 01.04.2019 року, зважаючи на те, що через хворобу тривалий час проживала у Васильківському районі, де не мала доступу до комп`ютера. Також у цей час вона приймала лікування за призначенням лікаря, який також забороняв їй пересуватися. Також ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто в разі припинення здійснення діяльності, термін подачі щорічних декларацій не визначено. Також зазначила, що вказане порушення вчинено не навмисно, через складні життєві обставини, а тому просила провадження у справі закрити.

Прокурор Козельчук Д.А. у судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки її вина доведена у повному обсязі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , заслухавши думку прокурора, суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з протоколу від 05.08.2019 року, ОСОБА_2 , будучи особою, яка припинила діяльність з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаною подати щорічну декларацію за минулий 2018 рік до 01.04.2019 року, несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію за минулий рік, чим порушила абзац 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дійсно, при розгляді справи знайшов своє підтвердження та був доведений належними письмовими доказами, той факт, що ОСОБА_2 подала щорічну декларацію за 2018 рік 01.04.2019 року 20:32.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з?ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із поняття корупційного правопорушення, викладеного у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», характеризується умисною формою вини.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вказане випливає з аналізу ст.. 10 КпАП України, згідно з якою адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, та ст.. 11 КпАП України, згідно з якою адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати.

Зважаючи на те, що законом у диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КпАП України не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення, також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Твердження ОСОБА_2 щодо відсутності в її діях умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, зокрема, даними про те, що на момент звільнення ОСОБА_2 були подані всі передбачені законом декларації, також вона своєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме за період з 01.01.2018 року по 05.10.2018 року, що свідчить про те, що вона не мала жодним чином умислу щодо приховання свого фінансового стану, своєчасно та у строк подавали всі декларації.

З наведеного вище та досліджених судом матеріалів справи можна зробити переконливий висновок про відсутність у ОСОБА_2 умислу на несвоєчасне подання декларації особою, яка припинила діяльність з виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Тобто під час розгляду справи не було встановлено умислу ОСОБА_2 на несвоєчасне без поважних причин подання щорічної декларації про доходи, а тому в її діях відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Досліджені у судовому засіданні докази виключають винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, а тому суддя вважає за необхідне закрити відносно неї провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283, 284, 290, 291 КпАП України, Законом України "Про запобігання корупції", -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України у зв?язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту винесення.

Суддя О.В.Лісовська