Справа № 489/413/19
Номер провадження №3/489/344/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 р. м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Васильченко Н.О., розглянувши адміністративні матеріали які надійшли від Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця Миколаївської області, працюючого головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління держпраці у Миколаївській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ст.172-6 ч.1 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла справа про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1.

Ознайомившись з адміністративними матеріалами, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порушення вимог ст. 256 КУпАП, а саме: копія протоколу не вручена особі, відносно якої його складено. Крім того при складанні протоколу, особі не роз'яснено її права, які передбачені ст. 268 КУпАП.

В матеріалах справи мається Акт про неприбуття до Національного агентства з питань запобігання корупції для ознайомлення та підписання про адміністративне правопорушення від 15.01.2019 року та виклик для дачі пояснень направлений на електронну адресу ОСОБА_1

При цьому вказані матеріали не підтверджують той факт, що особа дійсно була належним чином повідомлена про необхідність явки для складання протоколу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

На підставі викладеного, приходжу до про необхідність повернення справи для належного оформлення виходячи з наступного.

У пунктах 4.1, 4.2 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпциях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у

правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (абз.3 пп.3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 N 17-рп/2010). Наведені конституційні засади враховуються Конституційним Судом України у процесі перевірки на відповідність Конституції України положень ст. 14-1, ч.6 ст. 258 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч.2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Кодексом про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення ст.ст. 9, 33, 248, 268 КУпАП.

За змістом ст. 9 цього Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (ст.ст. 245, 280 Кодексу).

Згідно положень Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ст. 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони

державної таємниці (ч. 1 ст. 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252) тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Аналіз наведеного свідчить про те, що однією з складових системи процесуальних механізмів захисту осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, є дотримання вимог ст.ст. 256, 268, 254 КУпАП, а саме: роз'яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав та обов'язків, передбачених ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі; вручення під розписку другого примірника протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначене узгоджується з приписами ст. 251 КУпАП, якою встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, а також з приписами ч.2 ст. 254 КУпАП, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання про правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст. 256 КУпАП регламентовано, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

При цьому, вважаю, що факт складання Акту про неприбуття до Національного агентства з питань запобігання корупції для ознайомлення та підписання про адміністративне правопорушення від 15.01.2019 року та виклик для дачі пояснень направлений на електронну адресу ОСОБА_1 не можна визнати належним виконанням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки будь які підтвердження того, що особа отримувала виклик та була сповіщена належним чином відсутні.

Інших доказів щодо належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце складання протоколу до матеріалів не додано.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про неналежне виконання особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимог не лише

ст. 256 КУпАП в частині складання протоколу, а також п.п. "a", "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а тому протокол про адміністративне правопорушення від 15.01.2019р., складений відносно ОСОБА_1, без усунення вказаних недоліків, не можливо визнати таким процесуальним документом, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, слід врахувати і роз'яснення, викладені в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", є правильною практика тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, які складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

За вказаних обставин, існуюча невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП унеможливлює його судовий розгляд та прийняття у справі законного та обґрунтованого судового рішення, а тому адміністративний матеріал підлягає поверненню для належного оформлення.

Керуючись ст.ст. 7, 254, 256, 278 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Повернути протокол № 44-01/8/19 від 15.01.2019 р. та матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 ч.1 КУпАП до Національного агентства з пиьань запобігання корупції для належного дооформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.О. Васильченко