Справа № 463/5959/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 33/811/468/18 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, адвоката Левка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 22 листопада 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він керуючи автотранспортним засобом «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, 08.10.2018 року о 23 год. 28 хв. на вул. Поліська, 2 у м. Львові, перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.п. 2.9 а ПДР.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 22 листопада 2018 року скасувати та провадження у справі закрити, а матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 направити на розгляд ФОП «ОСОБА_4», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що сів за кермо за обставин крайньої необхідності і в нього не було іншого виходу, аніж сісти за кермо автомобіля і з'їздити самому за ліками в аптеку.

Окрім цього, як зазначає ОСОБА_2, відмовляючи у задоволенні клопотання трудового колективу про передачу матеріалів на розгляд трудового колективу, суддя першої інстанції не врахував жодної пом'якшуючої обставини, особу порушника, його майновий стан, зокрема й те, що він працює на посаді водія і перевезення пасажирів його власним транспортом - його єдиний і основний дохід, за допомогою якого він має змогу утримувати сім'ю та престарілу матір дружини.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 уточнив свої апеляційні вимоги та просить передати матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього на розгляд громадської організації «Обласний автомайдан» із застосуванням заходів громадського впливу.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Апеляційний суд погоджується із висновком судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, яким надано належну правову оцінку, що ніким не оспорюється.

Зокрема вина ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2018 року серії БД №142977 (а.с.2), результатом проведеного за допомогою приладу «Драгер» огляду на стан алкогольного сп'яніння від 08.10.2018 року, який показав 1,71‰, письмовими поясненнями свідків події ОСОБА_5 (а.с.5) та ОСОБА_6 (а.с.6), які підтвердили факт проходження ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав стан алкогольного сп'яніння - 1,71 ‰, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), де в графі «З результатами згоден» стоїть підпис ОСОБА_2 та оглянутими в судовому засіданні у суді першої інстанції відеоматеріалами з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції.

Статтями 17 та 18 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З аналізу наведених норм вбачається, що крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов'язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

За наявності усіх трьох наведених вище обставин особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

В своїх поясненнях під час перегляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, однак він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки їхав за ліками для престарілої матері його дружини. ОСОБА_2 не заперечив, що 08 жовтня 2018 року проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав 1,71 ‰.

Проте, ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх дій, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння з метою усунення небезпеки, та те, що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами.

А тому, апеляційний суд приходить висновку, що керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, з урахуванням фактичних обставин справи, наявних у справі доказів, не є крайньою необхідністю, а його дії суддею першої інстанції кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, вдусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

З аналізу наведеної норми закону вбачається, що застосування до правопорушника положень ст. 21 КУпАП є правом, а не обов'язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Хоч ОСОБА_2 працює на посаді водія у ФОП «ОСОБА_4», де позитивно характеризується, за останні 10 років до адміністративної відповідальності не притягався, однак ураховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема те, що керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп'яніння може призвести до тяжких наслідків, ОСОБА_2, як водій з багаторічним стажем, керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп'яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак проігнорував цю заборону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції та не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_2 на розгляд трудового колективу ФОП «ОСОБА_4» чи громадської організації «Обласний автомайдан» та застосування до останнього заходу громадського впливу.

Покликання ОСОБА_2 на наявність на його утриманні дружини, яка ніде не працює, та її малорухомої матері, це обставини, які враховуються судом при визначенні адміністративного стягнення, однак такі не зменшують ступінь суспільної небезпечності вчиненого адміністративного правопорушення, та не можуть бути підставою для звільнення особи від накладення стягнення, зокрема, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яка є безальтернативною санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, обираючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, зокрема й ті, на які вказує останній в апеляційній скарзі, ступінь його вини та майновий стан, та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуальногозакону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 22 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк