ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/319/19 Номер провадження 33/814/455/19Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.172-6 КпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1, перевіривши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 4 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою щодо ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, заступника голови Миргородської міської ради Полтавської області,

закрите провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України.

Апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику з огляду на таке.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч.2 ст.294 КпАП України, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать: особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник, а також прокурор у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 287 КпАП України постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення.

В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КпАП України, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Доводи прокурора про наявність правових підстав звернення з апеляційною скаргою в даному випадку з огляду на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та приписи ст.250 КпАП України є непереконливими.

Відповідно до ч.1 ст.250 КпАП України прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, окрім іншого має право оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою цієї норми визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обовязковою.

Конституційний Суд України в ухвалі від 8 грудня 2015 року №49-у/2015 по справі 2-43/2015 встановив неузгодженість положень ч.5 ст.7, ст.250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст.294 КпАП України щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення.

Оскільки усунення неузгодженостей у законах не належить до повноважень Конституційного Суду України (ухвали Конституційного Суду України від 15 січня 2004 року № 1-у/2004, від 23 вересня 2008 року № 43-у/2008), воно може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

При цьому слід зауважити, що приписами п.51, п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону».

В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно повернути скаржнику.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 4 березня 2019 року щодо ОСОБА_3, - повернути скаржнику як таку, що подана особою, яка не наділена правом на апеляційне оскарження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду В.Г. Костенко