Справа № 125/2449/18
Провадження № 33/801/187/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Єрмічова В. В.
Доповідач: Бурденюк С. І.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Бурденюк С.І., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу останнього на постанову Барського районного суду Вінницької області від 21.01.2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП

в с т а н о в и в :

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 21.01.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 21 листопада 2018 року о 9 годині 40 хвилин по вул. Першого Травня в с. Гармаки Барського району Вінницької області керував транспортним засобом - мотоциклом марки "Spark-SP125C-2X", без номерного знака, на законну вимогу працівників поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи іншого сп'яніння.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України, де зазначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а тому, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову Барського районного суду Вінницької області від 21.01.2019 року та закрити провадження по справі. Свої вимоги мотивує тим, що обставини, викладені в протоколі, не відповідають дійсності. Мотоциклом він не керував, оскільки в ньому не було бензину. Свідків при складанні протоколу не було, поліцейські в протокол їх вписали пізніше.

В судовому засіданні в Апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, він дійсно не керував мотоциклом і не віз його за ручки. Мотоцикл знаходився біля будинку свідка ОСОБА_3, а сам апелянт був на обочині дороги біля магазину. Те, що він не керував мотоциклом можуть підтвердити свідки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2-підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом в порушення вимог ст.280 КУпАП не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП є необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується доказами повно та всебічно дослідженими під час апеляційного розгляду справи.

На порушення вимог цього Закону та вимог ст. 279, 280 КУпАП районний суд дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, не дослідивши належним чином докази по справі, хоча зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилученням речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу, суддя місцевого суду дослідив матеріали справи, допитав свідків, проте не мотивував в своєму рішенні, чому взяв до уваги пояснення працівників поліції та відкинув пояснення ОСОБА_2 та інших свідків. Не мотивував суд і те, з яких саме підстав не оглянуто відеозапис з нагрудних камер поліцейських або чому цей відеозапис не проводився.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 опитувались у судому засіданні в суді першої інстанції та підтвердили пояснення ОСОБА_2 щодо того, що він на момент зупинення його працівниками поліції не керував мотоциклом.

За клопотанням ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_5, який підтвердив, що ОСОБА_2 не керував мотоциклом.

Також було допитано свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що її співмешканець ОСОБА_2 не керував мотоциклом, оскільки в мотоциклі не було бензину, а в постанові районного суду не вірно викладено її пояснення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що письмові пояснення свідків носять шаблонний характер з зазначеними у них відомостями щодо правопорушення, а не написані власноручно свідками.

Крім того, у судове засідання викликались працівники поліції, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, проте вказані співробітники в апеляційний суд не прибули, і тим самим не змогди спростувати доводи апеляційної скарги та підтримати обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та обставини визнані доведеними районним судом.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про наявність істотних суперечностей між показаннями осіб, що були присутні при події та відомостями, вказаними у протоколі та обставинами доведеними в районному суді. Вжитими апеляційним судом процесуальними заходами усунути зазначені суперечності та неузгодженості, які виникли при перегляді апеляційної скарги та доведеності вини ОСОБА_2, не виявилося можливим.

Тому твердження ОСОБА_2 про те, що він не керував мотоциклом в стані алкогольного сп.яніння, що працівники поліції намовляють на нього, не спростовані достовірними , переконливими та беззаперечними доказами.

Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 11.11.2015 року від № 1431/27858, передбачено, що ознаками алкогольного сп'яніння є:запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не відображено виключних ознак алкогольного сп'яніння щодо останнього.

Відповідно ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Незважаючи на те, що як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення

ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, працівниками поліції всупереч вимогам ст.266 КУпАП він не був відсторонений від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів та спростовує висновки працівників поліції щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України .

З огляду на викладене, апеляційний суд не може спростувати доводів особи, що притягується до адміністративної відповідальності через відсутність у справі доказів, які беззаперечно б доводили вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні і неможливістю їх зібрання апеляційним судом, а зібрані та досліджені докази є суперечливими та не узгоджуються між собою як докази винуватості.

Так, в суді першої інстанції та в судовому засіданні при апеляційному розгляді не здобуто достатньо доказів того,що ОСОБА_2 керував мопедом, будучи в стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи, що у матеріалах справи про адміністративну відповідальність відсутні докази вини ОСОБА_2.у вчиненні адміністративного правопорушення, то відповідно в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

На підставі вищевикладеного, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та згідно п.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.55 Конституції України ст. ст. 293, 294 КУ п АП, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Барського районного суду Вінницької області від 21.01.2019 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП - скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: