Справа № 748/2174/18 Головуючий у 1 інстанції Криворученко Д. П.
Провадження № 33/4823/41/19
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

з участю захисника-адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у сумі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_2 03 серпня 2018 року о 07 год. 00 хв. на 8 км. автодороги Південний підїзд до міста Чернігова, керував автомобілем марки «ВАЗ 2108», з.н.з. СВ 2137 ВМ, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом, а отже немає підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи належним чином не дослідив всі фактичні обставини, в звязку з чим прийшов до хибних висновків та прийняття незаконного рішення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд не звернув уваги на те, що огляд водія на стан спяніння проводився без вимог, вказаних у ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 6,7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року №1452/735, а саме за відсутності свідків, які мали б бути присутніми при такому огляді. Крім того, зазначає, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння на місці, що є порушенням чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме, процедури направлення на огляд на стан спяніння. Також, не погоджується з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки огляд лікарем -наркологом, на підставі якого він був складений, був здійснений без дотримання відповідних вимог, щодо огляду особи, натомість дослідження на стан алкогольного спяніння було здійснено за допомогою спеціального вимірювального пристрою «Драгер», а не за допомогою отримання відповідних аналізів, які здійснюються на основі спеціально відібраного біологічного середовища, при цьому, працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення не на місці, а після проведення огляду на стан спяніння. Стверджує, що матеріали справи не містять даних, щодо його відсторонення від керування в подальшому транспортним засобом, яке б мало місце при підтвердженні у нього стану алкогольного спяніння, в звязку з чим вважає що немає підстав вважати, що керування автомобілем здійснював саме він. Звертає увагу суду на те, що відеоматеріали, які містяться в справі, є монтажем, оскільки не є безперервними, а складаються з фрагментів.

Крім цього, просить поновити пропущений ним строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки вказану постанову отримав лише 20 грудня 2018 року, після того, як особисто звернувся до суду першої інстанції за копією оскаржуваного рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вислухавши пояснення його адвоката на підтримку вимог, викладених в поданій апеляційній скарзі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи доводи ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими і, на думку суду, є поважними причинами, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП притягненню до адміністративної відповідальності підлягають особи, що здійснюють керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд першої інстанції на підставі перевірки та належної оцінки зібраних по справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд виконав вимоги ст. 280 КУпАП, повно зясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не зважаючи на категоричне невизнання своєї вини ОСОБА_2, вона підтверджується даними, що містяться:

в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №238112, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій особою правопорушником, і є одним з джерел доказів, відповідно до якого ОСОБА_2 03 серпня 2018 року о 07 год. 00 хв. на 8 км. автодороги Південний підїзд до міста Чернігова, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Зі згоди водія у встановленому законом прядку огляд на стан алкогольного спяніння проводився у лікаря-нарколога ЧОНД, за висновком якого від 03 серпня 208 року №449 - огляд позитивний, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП(а.с. 3);

власноручним записом ОСОБА_2, який міститься у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, особа правопорушник зазначив, що напередодні вживав пиво та рухався на своїй машині, та засвідчив своїм підписом (а.с. 3);

даними, що містяться у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння абро перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 серпня 2018 року №449, відповідно до якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння (а.с. 4);

рапортом інспектора взводу №1 роти №4 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_3, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, у відповідності з яким, був зупинений автомобіль під керуванням останнього, в звязку з тим, що керуючи автомобілем, дана особа була не пристебнута ременем безпеки, та, як зясувалося, він їздив на автомобілі без наявності полісу обовязкового страхування, крім того, як зясувалося під час перевірки документів, у ОСОБА_2 були наявні ознаки алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Зі згоди водія огляд на стан спяніння проведено лікарем-наркологом, що підтверджується висновком від 03 серпня 2018 року №449, на підставі чого і було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого автомобіль ВАЗ 2108 було передано під керування тверезому водію ОСОБА_4 та відібрано розписку (а.с. 7);

розпискою від 03 серпня 2018 року громадянина ОСОБА_2 про те, що він доручає громадянці ОСОБА_4 доставити транспортний засіб ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_2 до місця стоянки, яка засвідчена його особистим підписом (а.с. 5).

Твердження, викладене в апеляційній скарзі правопорушника про те, що в матеріалах справи не міститься підтверджуючих даних, що саме ним здійснювалось керування автомобіля, не відповідають дійсності, та спростовуються переглянутим у судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису з відеореєстратора поліцейського, отриманого під час виконання службових обовязків, з якого вбачається, що ОСОБА_2 в ході розмови з поліцейськими вказав, що їде на роботу, та здійснює керування автомобілем, крім того, про це він вказав і в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» (а.с.3).

Крім того, ще одним підтвердженням керування особою правопорушником автомобілем у стані алкогольного спяніння є відсторонення його від керування вказаним транспортним засобом, який, після проходження особою правопорушником огляду на стан алкогольного спяніння в установленому законом порядку та складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, був переданий, відповідно до розписки ОСОБА_2 водію ОСОБА_4, для доставки автомобіля ВАЗ 2108 на стоянку(а.с. 5).

Виходячи з цього, твердження ОСОБА_2 про те, що його не було відсторонено від керування автомобілем в подальшому, та про це немає жодних відомостей в матеріалах справи, є безпідставними.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що працівники поліції в порушення норм чинного законодавства не запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці, що, на його думку, є грубим порушенням, не знайшло свого обґрунтованого підтвердження, оскільки, з переглянутого відеозапису нагрудної камери вбачається, що ОСОБА_2 виявив бажання пройти огляд на стан спяніння у медичному закладі, а не на місці зупинення транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в присутності двох свідків. Крім того, за загальним правилом огляд на стан спяніння хоча і проводиться на місці зупинки транспортного засобу, проте в чинному законодавстві про адміністративні правопорушення не існує імперативної норми з даного питання, а тому проведення огляду у медичному закладі не слід вважати грубим порушенням, такі дії є лише альтернативним рішенням в даній ситуації.

Доводи апелянта про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 серпня 2018 року є неналежним доказом по справі, який не можна покласти в основу рішення, оскільки він проведений з порушенням порядку та методу його проведення, не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до гл. 3, п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), проведення лабораторного дослідження є обовязковим на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а при визначенні стану алкогольного спяніння, відповідно до п. 9 цієї ж глави, можуть використовуватись в закладах охорони здоровя для проведення досліджень вимірювальна техніка та обладнання, дозволена МОЗ, що підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 серпня 2018 року є належним та допустимим доказом по справі, в звязку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу свого рішення, як такий, що дійсно підтверджує перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння під час керування автомобілем.

Крім того, проаналізувавши норми даного нормативного акту можна зробити висновок про те, що ним не передбачено визнання всього медичного огляду, як заходу недійсним, а може бути визнано таким лише документ, яким фіксується один із способів проведення огляду ( висновок проведення огляду), який в даному випадку складений належним чином у відповідності до Інструкції та норм чинного законодавства про адміністративні правопорушення.

Також, дослідивши матеріали справи, в них немає жодного підтвердження щодо незгоди ОСОБА_2 з результатами проведеного огляду в лікарні, навпаки, дана особа власноручним підписом засвідчила свою згоду з результатами обстеження своїм підписом у висновку від 03 серпня 2018 року №449.

Посилання особи правопорушника, викладене в поданій ним апеляційній скарзі про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням норм ст. 266 КУпАП, які полягали в складанні його після заповнення висновку, є безпідставними, оскільки саме висновок огляду даної особи від 03 серпня 2018 року №449 і був підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення по факту керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, що передбачено п. 2.9 «а» ПДР України, та за яке настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про незаконність протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він був складений без свідків, є необґрунтованим, та спростовується положеннями Інструкції, відповідно до яких, присутність свідків обовязкова лише під час огляду особи правопорушника на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, про що прямо зазначено в главі 2 п. 6.

Відповідно до п. 5 гл.9 Інструкції про оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, у разі проведення огляду на стан спяніння в закладах охорони здоровя, висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення ( у разі підтвердження стану спяніння), а сам протокол про адміністративне правопорушення відповідно до п. 2 гл. 2 цієї ж Інструкції після складання в обовязковому порядку підписується особою яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол також підписується цими особами. В разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від підписання протоколу, про це робиться відповідний запис в ньому, який засвідчується підписами двох свідків.

Виходячи з вищевикладених норм зазначених актів, апеляційний суд приходить до висновку про те, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 від 03 серпня 2018 року серія БД № 238112, складений належним чином та є достатнім і законним доказом по справі, який цілком обґрунтовано судом першої інстанції було взято до уваги при винесенні ним рішення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що не може бути прийнятий до уваги суду та покладений в основу прийнятого рішення як доказ, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, оскільки він не є безперервним, як того вимагає чинне законодавство, а складається з частин, хоча і має місце, проте п. 3.6 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них №100 від 03 лютого 2016 року, не містить вичерпного переліку щодо часу, коли нагрудна відеокамера не повинна використовуватись, зокрема, однією з таких підстав є: інший час, коли немає контакту з особами.

Як вбачається з переглянутого відеозапису нагрудної відеокамери, матеріали здобуті за її допомогою є якісними за своїми характеристиками щодо цінності інформації яку вони несуть, а дані, здобуті за її допомогою, слід вважати належним доказом по справі.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом.

Така позиція правопорушника розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Посилання сторони захисту на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції були порушені права його підзахисного, оскільки розгляд справи було здійснено без участі ОСОБА_2, хоча і знайшло своє підтвердження, оскільки ґрунтується на наданій до суду апеляційної інстанції копії листка непрацездатності, відповідно до якого в час коли відбувся розгляд справи, останній перебував на амбулаторному лікуванні, однак це не є підставою для скасування рішення, оскільки ст. 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, участь у розгляді яких передбачає обовязкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте ст. 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Права, які на думку ОСОБА_2 були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, були повністю поновлені та реалізовані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 1ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 245, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2018 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_5