ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 5 березня 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно постанови судді, 20.12.2018 р. о 19 год. 00 хв., водій ОСОБА_1 по вул. Заводській в м. Баштанка, Баштанського району, Миколаївської області, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом мотоциклом «ИЖ», державний номер НОМЕР_1, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив зіткнення з транспортним засобом Renault Magnum, державний номер НОМЕР_2, який стояв на обочині дороги. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім цього, водій ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом мотоциклом «ИЖ», державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Зазначає, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки судом не було дотримано вимог закону щодо повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Стверджує, що суддею не надано належної оцінки його поясненням про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Зазначає, що не справився з керуванням мотоциклом, через його раптову несправність. Вказує, що алкогольних напоїв не вживав, а коли після ДТП вдарився голово та знепритомнів, його дружина, щоб привести його до тями, дала йому випити якийсь напій. Вже після того, як він випив його, то зрозумів, що це була спиртова настойка.

Зазначає, що лікар ОСОБА_2 не мала право проводити його огляд на стан алкогольного спяніння, оскільки вона не пройшла тематичне удосконалення, відповідно до програми підготовки лікарів, чим було порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. На думку апелянта, його огляд на стан алкогольного спяніння повинен був проводити лікар-нарколог, чого зроблено не було.

Вважає, що результат токсикологічного дослідження №7393 від 04.01.2019 р. є недопустимим доказом, оскільки його кров було доставлено до МОНД після сплину 2-х діб з часу її відібрання.

На думку апелянта, на час винесення оскаржуваної постанови, строк притягнення його до адміністративної відповідальності сплив, на що суддя не звернув уваги та виніс незаконне рішення.

ОСОБА_1 повторно до апеляційного суду не зявився, належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання ним листа про дату, час та місце розгляду справи. Неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення, суддя дійшов вірного висновку, про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначені висновки судді підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №260119 від 19.01.2019 р., даними протоколів огляду місця ДТП від 20.12.2018 р. та схемою до нього.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, висновки судді в цій частині апелянтом не оспорюються. А тому, висновки судді в цій частині не перевіряються, виходячи з меж поданої апеляційної скарги.

Що стосується наведених апелянтом доводів щодо незгоди з висновками судді про доведеність його вини за ч.1 ст. 130 КУпАП, то ці доводи не є слушним, з огляду на наступне.

Суддею встановлено, що 20.12.2018 р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки обґрунтовані даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №347607 від 19.01.2019 р. та результатом токсикологічного дослідження №7393 від 04.01.2019 р.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №347607, 20.12.2018 р. о 19 год. 00 хв., водій ОСОБА_1 по вул. Заводській в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, керував транспортним засобом мотоциклом «ИЖ» в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Згідно з даними результату токсикологічного дослідження №7393 від 04.01.2019 р., у біологічному матеріалі (крові), взятому 20.12.2018 р. у ОСОБА_1В, виявлено етанол в концентрації (за методикою ГРХ) 2,27% (а.с. 21).

Отже, зміст алкоголю в крові ОСОБА_1 значно перевищував допустиму норму, більш ніж у 10 разів (допустима норма - 0,2 %). Зазначене спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що вже після ДТП він випив лише лікарський засіб, який містив спирт.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що нічого не памятав після удару, спиртних напоїв до моменту зіткнення не вживав.

Між тим, в поданій апеляційній скарзі наводить інші доводи, посилаючись на те, що після ДТП його дружина дала йому випити спиртову настойку.

Отже, пояснення ОСОБА_1, які надані в суді, про те, що він не вживав алкоголь, не відповідають дійсності.

Також, доводи ОСОБА_1 про те, що він не перебував у стані алкогольного спяніння, спростовуються також поясненнями свідків, які були допитані під час судового розгляду.

Так, згідно пояснень свідка ОСОБА_3 (начальника СРПП №1 Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області), прибувши на місце ДТП, він допомагав працівникам швидкої допомоги витягти водія з мотоцикла та направити до лікарні. Зазначив, що від ОСОБА_1 було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота, а тому він віддав вказівку слідчому на обовязкове направлення забору крові у порушника.

Відповідно до п. 14 р. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обовязково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоровя, куди він доставлений.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснила, що проводила огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння. ОСОБА_1 вів себе неадекватно, агресивно, намагався вдарити лікарів. А коли приїхала його дружина, він заспокоївся та надав згоду на забір крові. Зазначила, що процедура відібрання зразків крові та направлення її на аналіз була виконана відповідно до вимог законодавства.

Хоча лікар ОСОБА_2 не пройшла тематичне удосконалення за відповідною програмою, однак у даному випадку водій був доставлений до лікарні як учасник дорожнього руху, який внаслідок ДТП перебував з травмами. Тому, щодо ОСОБА_1 проведено дослідження крові у медичному закладі.

За такого, висновки судді про перебування ОСОБА_1 під час ДТП у стані алкогольного спяніння підтверджуються не лише даними токсикологічного дослідження, а також показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2

З огляду на наведені докази, висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України є вірними, оскільки в суді доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що закінчились строки притягнення його до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення у справах підвідомчих суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, і таке встановлено суддею, що правопорушення вчинені ОСОБА_1 20.12.2018 р., а справа судом розглядалась 05.03.2019 р., тобто в межах законодавчо встановленого тримісячного строку, протягом якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Більш серйозне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає накладення безальтернативного стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Проте, суддя наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення вказаного адміністративного правопорушення лише у виді штрафу (без позбавлення права керування транспортними засобами).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, у разі зміни постанови в частині накладення адміністративного стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Тому, в межах розгляду даної апеляційної скарги, апеляційний суд позбавлений процесуальних підстав змінити постанову судді в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова