Номер провадження: 33/813/479/19
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С.М.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника Чебаненка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Чебаненка А.М. на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Стягнутий судовий збір в сумі 320 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2. 03 вересня 2017 року близько о 08 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, висловлювалась нецензурною лайкою та кидалась у бійку, чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду захисник Чебаненко А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження по справі в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду її справи, в зв'язку з чим була позбавлена можливості скористатися своїм правом на отримання правової допомоги шляхом залучення адвоката для представництва та захисту її інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника Чебаненко А.М. та особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною другою ст.268 КУпАП встановлено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов'язковою.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не додержався вимог вказаних норм закону, оскільки розглянув справу про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 за відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, при цьому не повідомивши її про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.1 ст.277-2 КУпАП.

Вимоги частин 1 та 2 ст.268 КУпАП, на думку апеляційного суду, унеможливлювали розгляд справи судом першої інстанції за відсутністю ОСОБА_2

Таким чином, розглядаючи дану справу, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в частині того, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КУпАП та неповнотою дослідження доказів.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов'язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, апеляційним судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного сповіщення її про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_2, передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином, судом першої інстанції не було виконано обов'язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що тягне за собою безумовне скасування постанови суду першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути порушення закону, допущені судом першої інстанції оскільки відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що події, які розглядаються, мали місце 03 вересня 2017 року. Таким чином, на момент апеляційного перегляду закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

За таких обставин, дійшов висновку про те, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи закінчення строку накладення адміністративного стягнення та необхідність закриття справи з цих підстав, апеляційний суд не розглядає інші доводи апеляційної скарги захисника Чебаненко А.М.

За таких обставин, вважаю, що у відповідності до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга захисника Чебаненко А.М. підлягає задоволенню, постанова судді підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.38, п.7 ч.1 ст.247, п.2 ч.8 ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Чебаненко А.М., подану в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2017 року, якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко