Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончука В.В., за участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року,

встановив:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, маючого на утриманні неповнолітню дитину, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. В дохід держави з ОСОБА_2 стягнуто 352 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 вересня 2018 року об 16 год. 28 хв. в м.Луцьку на вул.Коперника, керував автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_2. оскаржує її у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими та односторонністю розгляду справи. Вказує, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду на стан сп'яніння. Зокрема, йому не пропонувалось проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а відразу ж було доставлено в медичний заклад для проведення огляду. Зазначає і те, що повністю визнає себе винним, щиро розкаюється у вчиненому та вважає правопорушення малозначним, оскільки норма алкоголю в його крові не перевищувала допустимої норми. Посилаючись на дані обставини просить оскаржувану постанову судді скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

21 січня 2019 року ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об'єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_2 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №317769 від 26.09.2018 року, який підписаний без будь-яких зауважень ОСОБА_2 (а.с.1);

- письмовим поясненням ОСОБА_2, в яких він зазначив, що 26.09.2018 року керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння (а.с.4);

- висновком Волинського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.09.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Акт підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень (а.с.3);

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2648 від 26.09.2018 року з якого вбачається, що результат обстеження ОСОБА_2 показав - 2,49 проміле алкоголю. Висновок та діагноз за результатами огляду - алкогольне сп'яніння.

Окрім того вина ОСОБА_2 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння доводиться також поясненням працівника поліції ОСОБА_4, який допитувався апеляційним судом в якості свідка. Зокрема він пояснив, що ОСОБА_2 за зовнішніми ознаками перебував в стані алкогольного сп'яніння. Перед його доставлянням в медичний заклад йому пропонувалось проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу.

Факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не заперечувався і самим ОСОБА_2 при розгляді справи судом першої інстанції (а.с. 12).

Крім того, факт вживання алкоголю (100 грам горілки) перед тим як сісти за кермо для керування автомобілем, ОСОБА_2 не заперечив і в ході розгляду справи апеляційний судом. На його думку вжитий ним алкоголь не мав перевищувати допустимої норми в його крові.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме - керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

При цьому не заслуговують на увагу суду доводи ОСОБА_2 та його захисника, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп'яніння, а саме про те, що на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції йому не пропонувалось проходження такого огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, а лише в медичному закладі, оскільки такі його доводи спростовується оглянутим відеозаписом з боді-камери поліцейського та поясненням свідка ОСОБА_4, а відтак не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Разом з тим ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить апеляційний суд скасувати оскаржувану постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням, оскільки на його думку норма алкоголю в крові не перевищувала допустимої норми.

Однак апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та можливості звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення на підставі ст.22 КпАП України, оскільки інкриміноване йому адміністративне правопорушення - за ч.1 ст.130 КпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Щодо застосованого виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із положеннями ст.33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією частини 1 статті 130 КпАП України для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КпАП України врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України, яке фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

Таким чином, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та наведені ним і його захисником в ході розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

Водночас апеляційний суд вважає, що доводи апелянта та його захисника фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення шляхом звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України та закриття провадження у справі відповідно до положень ч.2 ст.284 цього ж Кодексу.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КпАП України у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін на підставі п.1 ч.8 ст.294 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук