Справа № 761/9631/19
Провадження № 3/761/2642/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П.,

за участі: ОСОБА_1, прокурора Петрика В.А.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, громадянина України, працює начальником відділу супроводження договорів та здійснення закупівель Державного центру кіберзахисту Державнї служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, проживає: АДРЕСА_1,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05 березня 2019 року, ОСОБА_1 обіймаючи посаду начальника відділу супроводження договорів та здійснення закупівель Державного центру кіберзахисту та протидії кіберзагрозам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, будучі посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пункту «а» пункту 2 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції, примітки до ст. 172-6 КУпАП, являючись суб'єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, 10.04.2018 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено адресу місця проходження ОСОБА_1 служби - м.Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83Б.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення не визнав, вказав, що у зв'язку із технічними умовами в реєстрі не збереглася інформація, яка була зазначена ним у чернетці декларації, проте він вважав, що декларацію подав, коли натиснув кнопку «подати декларацію» 22.03.2018 року. Коли дізнався, 10.04.2018 року про те, що декларація не розміщена в Реєстрі, 10 квітня 2018 року, перебуваючи вдома, за адресою АДРЕСА_1, повторно зайшов з домашнього комп'ютера до реєстру декларацій та побачив, що його декларація у вказаному реєстрі відсутня, тому заповнивши знову всі відомості, подав декларацію повторно, після чого остання розміщена в реєстрі.

Під час судового розгляду справи прокурор вважає, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб'єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 пункту 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є зокрема: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Судом встановлено та учасниками справи не оспорювалось, що декларація подана ОСОБА_2 10.04.2018 року. З пояснень ОСОБА_2, наданих суду, встановлено, що декларація подавалася ним вдома, з домашнього комп'ютера за адресою: АДРЕСА_1, що узгоджується із часом подання декларації 10.04.2018 року о 21:23:19 годині, зазначеного в наявних у справі документах, а саме «послідовності дій користувача «Єдиного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (а.с. 22).

Натомість, в протоколі зазначене місце вчинення адміністративного правопорушення - місце проходження служби ОСОБА_2 - м.Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83Б, проте об'єктивні дані про вчинення у вказаному місці особою дій, які утворюють склад адміністративного правопорушення,- в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки місце вчинення злочину є обов'язковим для встановлення події та складу адміністративного правопорушення, проте обставини - обов'язкові складові складу - не встановлені уповноваженою особою, яка склала протокол, а зазначені в протоколі обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку про відсутність усіх обов'язкових складових складу адміністративного правопорушення.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252). Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Таким чином, оскільки в суді не доведено обставини, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення - місце вчинення адміністративного правопорушення, такі обставини свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, виключають провадження у адміністративній справі, яка підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна