КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3999/2019 Постанова винесена суддею Яценко Н.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого, 15 липня 2019 року о 04 год. 10 хв. по вул. Вишгородська в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці не реагують на світло, порушення мовлення), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким справу щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він не відмовлявся у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «ДРАГЕР» на місці зупинки та пропонував провести такий огляд, однак працівники поліції йому відмовили.

Крім того, на доданому до протоколу диску DVD-R міститься один відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника УПП у м. Києві, який є вирізаним з повного відеофрагмента. При цьому, до наданих суду «нарізок» відеозапису цілком свідомо не було включено відеофрагмент, на якому співробітники поліції відмовляють йому у проходженні огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «ДРАГЕР» на місці зупинки.

До того ж співробітники поліції надали йому недостовірну інформацію (свідомо ввели його в оману) відносно того, що він може після складення протоколу про адміністративне правопорушення звернутися до медичного закладу з метою проходження огляду на стан сп`яніння та в подальшому надати відповідну довідку до суду, що підтверджується повним відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника УПП у м. Києві.

Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що протокол про адміністративне правопорушення та додатки до нього загаломскладені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки відібрані працівниками УПП у м. Києві пояснення містяться на завчасно підготовленому бланку, що містить альтернативні варіанти пояснень, розділені сполучником «або». Попри те, що вказані надруковані пояснення місять фразу «пояснення записано вірно та мною прочитано», вказані пояснення не містять власне «пояснень» відповідних осіб, які б були записані. Крім того, не лише зміст «вписаних» до пояснень даних, але і прізвище та ініціали осіб, у яких відібрано пояснення, вписані працівником поліції.

Попри те, що на переглянутих у судовому засіданні відеозаписах зафіксовано факт того, що за відмову від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, відхиляючи його пояснення, суд не взяв до уваги, що співробітники поліції не роз`яснювали йому зміст ст. 130 КУпАП, натомість, ввели його в оману щодо можливості проходження медогляду в приватному порядку.

Таким чином, його відмова від проходження огляду у медичному закладі є наслідком свідомого повідомлення співробітниками УПП в м. Києві недостовірної інформації щодо можливості проходження медогляду в приватному порядку та не роз`яснення змісту ст. 130 КУпАП.

А тому, якби йому було роз`яснено зміст ст. 130 КУпАП і не було повідомлено недостовірну інформацію про можливість проведення медогляду, і якщо б в нього в авто на той час не знаходився його хворий брат, що і є головною причиною відмови, він би ніколи не відмовився від проходження такого огляду у медичному закладі.

Дана справа була призначена до розгляду у суді апеляційної інстанції на 28.10.2019 року, однак ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, а через канцелярію суду подав клопотання про перенесення розгляду справи для надання йому часу необхідного для взяття показань у одного очевидця даних подій та можливості скористатися безкоштовною правовою допомогою, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 14.11.2019 року.

Між тим, у судове засідання, призначене на 14.11.2019 року, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівники поліції у присутності свідків запропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, але ОСОБА_1 категорично відмовився від огляду, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 та наданих ним у суді першої інстанції, ОСОБА_1 вину визнав та не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, зазначивши, що взагалі не вживає наркотичних та алкогольних препаратів, навіть не курить, тому якщо можна, то просить помилувати його, а якщо ні, то він винен та понесе відповідальність.

Щодо доводів в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що співробітники поліції не роз`яснювали йому зміст ст. 130 КУпАП, натомість, надали йому недостовірну інформацію (свідомо ввели його в оману) відносно того, що він може після складення протоколу про адміністративне правопорушення звернутися до медичного закладу з метою проходження огляду на стан сп`яніння та в подальшому надати відповідну довідку до суду,то вони є безпідставними, оскільки ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , після складання відносно нього протоколу, самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодо наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння.

Тобто з наявних у справі доказів слідує те, що ОСОБА_1 не лише самостійно та добровільно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але й не мав наміру його проходити, а тому такі твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські ввели його в оману щодо правових наслідків таких дій, розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до Розділу II п. 13 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Та обставина, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, написані не самими свідками, а працівниками поліції на заздалегідь надрукованих бланках, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується вищенаведеними доказами.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.