КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/30/2019 Суддя 1 інстанції - Панченко О.М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. На підставі п. 5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 10.12.2017 року о 21 годині 11 хвилин керував по пр. Маяковського, 61-В в м. Києві транспортним засобом «Мітсубіші» д.р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Таким чином, своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 10.12.2017 року о 21 годині 11 хвилин керуючи транспортним засобом «Мітсубіші» д.р.н. НОМЕР_1 по пр. Маяковського, 61-В в м. Києві, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, скоївши зіткнення з перешкодою (електроопора). Таким чином, своїми діями порушив п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 22.01.2018 року в частині визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлені необхідні для вирішення справи обставини, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, має місце порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Крім того, постанова суду в порушення вимог статті 283 КУпАП не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи є відеозапис з бодікамер поліції, який доводить невинуватість ОСОБА_2

На думку апелянта, докази керування ОСОБА_2 автомобілем в матеріалах справи відсутні, а відмова його від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку пов'язана з тим, що він не керував транспортним засобом, автомобілем керувала його дружина, а він знаходився на задньому сидінні.

Апелянт послався на те, що в протоколі ОСОБА_2 зазначив, що він за кермом не був, а його дружину поліція не опитала з приводу обставин, на які посилався її чоловік безпосередньо на місці складання протоколу.

Також апелянт вказує, що свідок ОСОБА_4 в своїх поясненнях посилається на двох свідків, які завадили ОСОБА_2 залишити місце ДТП, однак прізвищ та пояснень таких свідків в матеріалах справи немає, а єдиним свідком нібито керування автомобілем саме ОСОБА_2 є ОСОБА_4, проте його пояснення є упередженими та не можуть враховуватися в якості доказу.

Окрім того, апелянт зазначив, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть підтвердити факт керування автомобілем ОСОБА_2, оскільки вони були запрошені поліцією при складанні протоколу по ст. 130 КУпАП, в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, що підтверджується відеозаписом, посилаючись на те, що він не керував транспортним засобом, але в бланках пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали свідками відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу Драгер для визначення стану сп'яніння, що вони засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення, та це не відповідає фактичним обставинам, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення ці свідки підтвердили лише відмову ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

Також апелянт вважає, що протокол було складено без додержання вимог Інструкції &quбу;Про порядок огляду водіїв транспортних засобів на стан сп'яніння&q? в; та огляд є недійсним, оскільки як видно на відео поліцейський, пропонуючи ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, поліцейський порушує вимоги Інструкції та ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду водіїв на стан сп'яніння, а саме: не пропонує пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу та не пропонує особі, яку вважає водієм, пройти огляд у лікаря-нарколога у закладі охорони здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також працівника патрульної поліції ОСОБА_10, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 оскаржується постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року лише в частині визнання винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому з врахуванням вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, вказана постанова суду переглядається апеляційним судом лише в цих межах.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 441197 від 10 грудня 2018 року, відповідно до якого 10.12.2017 року о 21 годині 11 хвилин в м. Києві по просп. Маяковського, 61-В водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Мітсубіші» д.р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Таким чином, своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_11, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 10 грудня 2017 року по просп. Маяковського, 61-В в місті Києві від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння (а.с. 5-7),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 10 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 (а.с. 14), де також зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, а також підтверджується і поясненнями самого ОСОБА_2 як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, який показав, що дійсно відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп'яніння, однак така відмова була пов'язана з тим, що він не керував автомобілем, тобто не був водієм, і не мав обов'язку проходження такого огляду.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Що стосується доводів ОСОБА_2 з приводу того, що він не керував 10.12.2017 року на момент ДТП транспортним засобом, то слід зазначити, що за клопотанням адвоката ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що 10.12.2017 року він сидів вдома, відпочивав. Йому подзвонив ОСОБА_2 та запропонував поїхати погуляти на настільну гру, на що він погодився. Вечором, точного часу свідок вже не пам'ятає, за ним заїхав ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_8, забрали свідка та поїхали до спільного товариша. За кермом авто була дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_8, він ( свідок) сидів на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_2 сидів на задньому сидінні. На пр. Маяковського через погані погодні умови, дружина ОСОБА_2 не справилась з керуванням, та автомобіль винесло на зустрічну смугу, подолавши яку, автомобіль зіткнувся з електричною опорою. Після ДТП всі вийшли з машини, впевнились, що з усіма все нормально зі здоров'ям та ОСОБА_8 пішла за іншим автомобілем для того, щоб відбуксирувати побитий автомобіль. Хвилин через 20 приїхали працівники патрульної поліції, хто їх викликав свідок не знає. На момент їхнього приїзду на місці ДТП дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 не було, проте, вже було багато інших людей, одним з яких був свідок ОСОБА_11, який стверджував, що бачив, як автомобілем керував саме ОСОБА_2 Проте, даний свідок, на думку ОСОБА_9 оговорює ОСОБА_2 в тому, що саме він був за кермом авто, адже, це неправда. ОСОБА_9 вказує, що на місці в усному порядку працівники поліції опитували всіх присутніх, і працівникам поліції, як і кореспондентам програми &quД.;Магнолія&qu н; всі вказували, що за кермом була дружина ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 суду апеляційної інстанції показала, що 10.12.2017 року вона керувала автомобілем Мітсубіші, і разом з чоловіком, який сидів на задньому сидінні заїхали по товариша ОСОБА_9, забрали його, і потім рухались по пр. Маяковського в крайній лівій смузі руху. Не доїжджаючи до світлофору, що навпроти будівлі &quза;Домінос Піца&q?от;, вона намагалась запинитись на червоний забороняючий сигнал світлофора, проте, через погані погодні умови, автомобіль почало заносити на зустрічну смугу руху, де вона побачила світло фар від автомобіля, що по ній рухався. Майже безпосередньо перед цим автомобілем їхній автомобіль, пересікши всі смуги зустрічного руху, вдарився в електричну опору, що стояла біля зупинки громадського транспорту. Впевнившись, що з нею, чоловіком та товаришем все добре, всі втрьох вийшли з автомобіля. Побачивши пошкодження авто, та розуміючи, що цей автомобіль не може далі рухатись, а також враховуючи, що автомобіль вдарився в електричну опору, звідки його як найшвидше потрібно забрати, вона вирішила піти додому за іншим автомобілем, враховуючи, що будинок знаходився в трьох будинках від місця пригоди. Коли повернулась, то побачила, що на місці ДТП вже були поліцейські та багато інших людей. Саме тоді вона дізналась, що водій автомобіля, який рухався по зустрічній для них смузі руху, і безпосередньо перед яким занесло автомобіль Мітсубіші, це водій ОСОБА_11 Саме він вказував, що за кермом був її чоловік. На це, свідок ОСОБА_8 поліцейським повідомила, що саме вона була за кермом автомобіля Мітсубіші в момент ДТП, однак, таким показанням вони не придали значення, та посилаючись на те, що є свідок того, що керував автомобілем її чоловік ОСОБА_2, саме йому запропонували пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння, від якого він відмовився, адже не був водієм. При цьому свідок уточнила, що чоловіку запропонували просто пройти такий огляд, не конкретизуючи проходження такого огляду у лікаря нарколога чи за допомогою Драгеру.

Разом з тим, показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки, по перше, вони є дружиною та товаришем ОСОБА_2, а тому є зацікавленими в розгляді справи, окрім того, показання наведених свідків повністю спростовуються іншими об'єктивними доказами у справі.

Зокрема, з показань в суді апеляційної інстанції інспектора патрульної поліції ОСОБА_10 вбачається, що під час патрулювання території 10.12.2018 року у складі екіпажу їм на планшет прийшов виклик про те, що на пр-т. Маяковського, 61 біля зупинки громадського транспорту сталося ДТП. Прибувши на місце виклику виявили пошкоджений автомобіль марки «Мітсубіші» біля якого знаходилось декілька осіб. Один із чоловіків, який представився ОСОБА_11 повідомив, що він був очевидцем того, як хлопець в червоній шапці, який був за кермом автомобіля «Мітсубіші» не впоравшись з керуванням та здійснив зіткнення з електроопорою. При цьому свідок ОСОБА_11 зазначив, що водій з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Водієм автомобіля «Мітсубіші» виявився ОСОБА_2. На запитання чи він є водієм вказаного автомобіля стверджувально відповів «так», та пояснив, що керуючи транспортним засобом його занесло, в результаті чого він врізався в електроопору. Під час спілкування з ОСОБА_2, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота) у зв'язку з чим йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_2 в присутності двох свідків відмовився від проходження будь-якого огляду та пояснив, що він не керував транспортним засобом.

Такі показання інспектора повністю узгоджуються з іншими письмовими доказами у справі, зокрема, даними картки з інформаційного порталу лінії &qu'>;102&q?ка; НП України, з якої вбачається, що на службу &q?сь;102&qu д; 10.12.2017 року о 21 год. 17 хв. надійшло повідомлення про те, що 10.12.2017 р. за адресою: пр. Маяковського, 52 (Деснянський район) водій автомобіля марка та номера невідомо п'яний врізався в стовп зупинки, просять виїхати терміново. Таке повідомлення здійснила прохожа.

Даний витяг підтверджує показання поліцейського по - перше, про те, що виїхали вони на повідомлення, що надійшло по 102, по - друге, в цьому ж повідомленні ще відразу після ДТП невідома прохожа вказує, що водій автомобіля, що врізався у стовп був п'яним, та говорить про водія в чоловічому роді.

Окрім того, з досліджених судом апеляційної інстанції відеозаписів з камер поліцейських, наданих самими поліцейськими, а також, відеозапису, наданого поліцейськими на запит адвоката, вбачається перш за все, що вони є ідентичними, окрім того з відеозапису - файл вбачається, що інспектор патрульної поліції ОСОБА_10, підійшовши до ОСОБА_2 відразу запитав чи саме він є водієм автомобіля, який потрапив у ДТП, на що ОСОБА_2 відповів: «так», та пояснив, що під час керування його занесло, в результаті чого він врізався в електроопору.

Крім того, вказаними відеозаписами підтверджується, що на місці ДТП був свідок ОСОБА_11, який згідно його показань, як на відео, так і письмових показань, долучених до справи пояснив, що 10.12.2017 руху він, рухаючись по пр. Маяковського в м. Києві бачив, як занесло з протилежного напрямку руху на його напрямок руху автомобіль Мітсубіші, який згодом, перетнувши всі смуги руху вдарився в електричну опору. Свідок вказав, що якщо б він не загальмував різко, то відбулося б зіткнення. Саме, тому, побачивши це все на власні очі, він зупинився, та підійшов до водія Мітсубіші, яким виявився водій з явними ознаками серйозного алкогольного сп'яніння. Водій зі своїм пасажиром намагалися втекти в сторону дворів будинків, тому за допомогою двох прохожих їх вдалося зупинити та дочекатись працівників поліції. Цього водія свідок вказав працівникам поліції при їх приїзду на місце ДТП та відповідально заявляв, що саме він був за кермом автомобіля в момент ДТП, а дружина водія приїхала, коли вже працівники поліції були на місці ДТП.

При цьому, не зазначення в показаннях свідка ОСОБА_11 прізвищ тих свідків, які допомогли йому завадити ОСОБА_2 залишити місце пригоди, та відсутність в матеріалах справи пояснень таких свідків, на чому наголошує в апеляційній скарзі апелянт, ніяким чином не ставлять під сумнів правдивість показань свідка ОСОБА_11

Відтак, доводи ОСОБА_2 про те, що він не керував автомобілем є необґрунтованими та судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності.

Що стосується іншого посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 - порушення працівниками поліціїпри складанні протоколу про адміністративне правопорушення вимог Інструкції &qun>;Про порядок огляду водіїв транспортних засобів на стан сп'яніння&qu> ; та порушення вимог ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду водіїв на стан сп'яніння, а саме не конкретизація поліцейським пропозиції проходження огляду, зокрема, на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу та у лікаря-нарколога у закладі охорони здоров'я, то й такі посилання апелянта є безпідставними, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції працівник патрульної поліції ОСОБА_10 пояснив, що виявивши у ОСОБА_2 явні ознаки алкогольного сп'яніння, йому в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, на що він відмовився. Дані обставини зафіксовані і на відеозапису, переглянутому в судовому засіданні.

Сам ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду на запитання суду пояснив, що йому відомо, що в разі підозри поліцейського щодо ознак алкогольного сп'яніння у водія, працівники поліції мають запропонувати проходження такого огляду як за допомогою технічного засобу на місці зупинки, так і у лікаря нарколога, чого конкретизовано не було.

Разом з тим, в даній конкретній ситуації, вважаю, що пропозицією поліцейського пройти ОСОБА_2 огляд на стан алкогольного сп'яніння в установленому законом порядку, ніяким чином не було суттєво порушено вимоги Інструкції, оскільки, згідно показань ОСОБА_2 в суді першої та апеляційної інстанції, а також його пояснень, зафіксованих на відеозаписі, він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння не тому, що йому не було зрозуміло яким саме чином його проходити, а відмовився від проходження будь - якого огляду на стан сп'яніння, посилаючись на те, що він не був взагалі водієм.

Що стосується доводів апелянта про те, що поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, які додані до протоколу, не можливо довіряти та брати до уваги, оскільки вони не були свідками того, що він керував транспортним засобом, то такі доводи є також необґрунтованими та безпідставними, так як вказані свідки були залучені працівниками поліції лише для засвідчення факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, при цьому із відеозапису - файл вбачається, що інспектор патрульної поліції роз'яснює ОСОБА_2 про те, що вищевказані свідки не засвідчують скоєння ОСОБА_2 ДТП, а лише засвідчують факт його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння, і не засвідчували факт керування ОСОБА_2 автомобілем.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал