Справа № 711/2546/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкас Михальченко Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні матеріали, які надійшла від управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (ОСОБА_2)АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, працюючого в Державній установі «Центр охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській області - молодшою медичною сестрою,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

25 березня 2019 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшли адміністративні матеріали від управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, яке виразилось у тому, що він, ОСОБА_1, з 10 квітня 2013 року займав посаду дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області, будучи відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подав декларацію особи яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за раніше неоховлений період, що визначається Національним агенством. Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до Закону здійснює правозастосовні та правохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоровя, підприємств, установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Статтею 12 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що воєнізовані формування- підрозділи, які відповідно до закону діють у складі органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, призначені для їх охорони та запобігання і припинення дій. Що дезорганізують роботу виправних установ. Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровя і віком громадян України. Часпроходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до Закону (п. 2 ст. 14 Закону). У відповідності до статті 1 Закону № 1700-VІІ визначено, що правопорушення, повязане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. У відповідності до абзацу 3 пункту 2 Розділу ХІІІ Прикінцеві положення Закону № 1700- VІІ, у 2016 році службові особи, які на день початку роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, займають згідно зі статтею 50 цього Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобовязані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи. Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу в два етапи. Перший етап 15 серпня 2016 року, в тому числі і для таких типів декларацій (повідомлень) та субєктів декларування: - щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 15 серпня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону № 1700-VІІ відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені декларації подаються протягом 60календарних днів; - декларації, передбачені абзацом першим частини другої статті 45 Закону № 1700- VІІ (декларації осіб, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 15 серпня 2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону № 1700-VІІ відповідальне таособливо відповідальне становище; Декларація субєкта декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким субєктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; - повідомлення про суттєві зміни в майновому стані субєкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону № 1700-VІІ, службових осіб, які станом на 15 серпня 2016 року чи пізніше цієї дати займають згідно зі статтею 50 Закону № 1700-VІІ відповідальне та особливо відповідальне становище. У відповідності до абзацу 14 частини 1 статті 1 Закону № 1700-VІІ, субєкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані дотримуватись вимог ст. 45 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону субєкт декларування, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, повинен подати декларацію. При припиненні діяльності, повязаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, мають на увазі наступне: а) фактичне звільнення; б) перехід на посаду, яка не підпадає під дію пункту 1 підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, тобто не потребує подання декларації. Якщо звільнення відбувається з ініціативи працівника, то така декларація подається до припинення повноважень, але не пізніше дня звільнення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення. Так встановлено, що згідно наказу № 42 о/с від 07.04.2017 «Про призначення персоналу», ОСОБА_1 переведено на посаду дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області. 19.01.2017 року ОСОБА_1 ознайомився з обмеженнями, передбаченими Законом України «Про запобігання корупції», зокрема із змістом ст. 45 Закону. Подаючи декларацію ОСОБА_1 в розділі місце роботи або проходження служби зазначив: Державна установа «Черкаський слідчий ізолятор». Станом на 01.09.2016 ОСОБА_1 згідно зі ст. 50 Закону не займав відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому для нього початок декларування розпочинався з другого етапу. Так, встановлено, що відповідно до наказу № 128/ОС-18 від 06.08.2018 «Про звільнення працівників», ОСОБА_1 звільнено з посади дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області у відповідності до п. 5 ст. 36 КЗпП, на підставі заяви ОСОБА_1 Відповідно до наказу № 128/ОС-18 від 06.08.2018 «Про звільнення працівників» визначено, що звільнення з переведення на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду проводилося за згодою ОСОБА_1, що прирівнюється до звільнення за власним бажанням. Окрім того, ОСОБА_1 подана 08.08.2018 е-декларація «перед звільненням», а також 22.02.2019 е-декларація «після звільнення», що виключає не знання ОСОБА_1 вимог статті 45 Закону, однак на момент подання е-декларації «перед звільненням» не повне його дотримання. Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнився з власної ініціативи (на підставі власної заяви), то в нього виник обовязок відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» на протязі доби подати до НАЗК декларацію особи яка припиняє діяльність, повязан уз виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за раніше неохоплений період. За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація перед звільненням, подана ОСОБА_1 до Реєстру 08.08.2018, тобто з простроченим терміном. Таким чином, дезінфектор медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області ОСОБА_1, будучи особою, на яку відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» подав декларацію особи яка припиняє діяльність, повязану з викоанням функцій держави або місцевого самоврядування, за раніше неохоплений період, оскільки граничний термін подачі був до 06.08.2018, а декларація фактично подана 08.08.2018, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1, надав пояснення і повністю заперечив, щодо обставин викладених в протоколі, просив провадження у справі закрити, в звязку з тим, що він не є субєктом адміністративного правопорушення. Надав суду посадову інструкцію дезінфектора медичної частини ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» та рішення Національного агенства з питань запобігання та зміни до Розяснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» та просив їх приєднати до матеріалів справи.

Прокурор Черниш Л.А. в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 не є субєктом адміністративного правопорушення, на нього не поширюється підпункт «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», просив провадження у справі закрити.

Заслухавши думку ОСОБА_1, прокурора, дослідивши письмові матеріали справи приходжу до наступного:

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, з 10 квітня 2013 року займав посаду дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області.

Згідно наказу № 42 о/с від 07.04.2017 «Про призначення персоналу», ОСОБА_1 переведено на посаду дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області.

Відповідно до наказу № 128/ОС-18 від 06.08.2018 «Про звільнення працівників», ОСОБА_1 звільнено з посади дезінфектора медичної частини Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області у відповідності до п. 5 ст. 36 КЗпП, на підставі заяви ОСОБА_1

Для розкриття об'єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб'єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст.45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст.172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Суд зазначає, під "посадовими та службовими особами інших державних органів", на яких поширюється дія Закону (відповідно до підпункту "и" пункту 1 частини першої статті 3 Закону), слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Адміністративно-господарські функції (обовязки) це обовязки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обовязки) це обовязки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Працівники державних органів, які виконують функції з обслуговування, можуть відноситися до посадових та службових осіб відповідно до підпункту "и" пункту 1 частини першої статті 3 Закону за умови відповідності зазначеним вище характеристикам.

Досліджуючи посадову інструкцію дезінфектора медичної частини ДУ «Черкаській слідчий ізолятор» встановлено, що ОСОБА_1 не наділений організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, а тому не є субєктом декларування.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

За положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, відповідно до ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності ч.1 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», ст.ст. 9, 172-6, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови через Придніпровський районний суд м.Черкаси.

Суддя Ю.В.Михальченко