ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/52/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

09 cічня 2019 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Яковлева В.С., за участю притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, захисника - адвоката Журавель Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПостановоюМосковського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 05.08.18р. о 01-00 год. водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ак. Павлова, 44б у м. Харкові з ознаками алкогольного сп»яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя) Від проходження огляду на стан сп»яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 свою провину не визнав.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року, провадження по справі закрити у зв»язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що свою незгоду із протоколом ОСОБА_2 висловлював як на місці його складення, так і в суді. Свідки, письмові пояснення яких знаходяться у матеріалах справи, з водієм безпосередньо не спілкувались, чути будь - який характерний запах від чоловіка не могли, просто підписали пусті бланки пояснень та поїхали геть. З відеозапису правопорушення, також долученого до справи, вбачається, що поліцейські не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп»яніння, останній не відмовлявся від такого огляду, свідки були відсутні під час оформлення протоколу. Крім того, апелянта не було відсторонено від керування ТЗ, що викликає сумніви у законності дій поліцейських. Також, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду, як то встановлено ст. 266 КУпАП.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. ОСОБА_2. зокрема, вказував, що з відеозапису вбачається, що чоловік не перебував у стані алкогольного сп»яніння та що сам просив прилад «Драгер» для проходження освідування після консультації з адвокатом у телефонному режимі. Зазначив, що свідки на місті події були присутні, однак, з водієм не спілкувались та близько не підходили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 180877 від 05.08.18р. (а.с. 5), письмовими поясненням свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 3) та самого ОСОБА_2 (а.с. 4), відеозаписом правопорушення (а.с. 6), рапортом інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Косумова Р.М. від 05.08.18р. (а.с. 8)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невідсторонення ОСОБА_2 від керування ТЗ, як на те посилається апелянт, не свідчить про відсутність у його діях порушення вимог п. 2.5 ПДР України та складу інкримінованого йому правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення співробітниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп»яніння не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Посилання скаржника на те, що йому не було запропоновано пройти освідування, а він не відмовлявся від проходження останнього, не узгоджуються з зібраними матеріалами, а вина ОСОБА_2 встановлена на підставі сукупності доказів.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Даних щодо оскарження дій співробітників поліції матеріали справи також не містять.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіМосковського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.С. Яковлева