Справа № 161/3002/19
Провадження № 3/161/1135/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 квітня 2019 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Плахтій І.Б., за участі прокурора Радзивилюка І.Ф., особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Волинського апеляційного суду,

за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Начальником сектору протидії корупції УЗЕ у Волинській області ОСОБА_2 01 лютого 2019 року складено протокол про те, що ОСОБА_1, будучи секретарем судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області (станом на 01.04.2018 року), відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, а саме: 06.04.2018 подала на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічну декларацію за 2017 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, оскільки нею було здійснено всі належні дії щодо своєчасності подання електронної декларації. Умислу не несвоєчасне подання декларації у неї не було. Несвоєчасне подання виникло у звязку із технічними збоями на сайті НАЗК. Просила провадження у справі закрити.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що у справі є достатні докази, які спростовують пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Разом з тим, пояснив, що на даний час у Єдиному державному реєстрі декларацій відсутній функціонал, який відразу фіксував би порушення строків подання декларацій. Територіальних підрозділів НАЗК не існує, а тому перевірки наявності порушень вимог закону проводяться вручну. Через це порушення було виявлено лише в 2019 році.

Заслухавши думку особи, що притягується до відповідальності, прокурора, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та зясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд повинен також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, повязані з корупцією, суди зобовязані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи секретарем судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області (станом на 01.04.2018 року), відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є субєктом на якого поширюється дія зазначеного Закону, а тому відповідно до ч.1 ст.45 цього ж Закону, зобовязана щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

10.04.2018 з Апеляційного суду Волинської області до НАЗК надійшло повідомлення в порядку ч.2 ст.49 Закону України «Про запобігання корупції» про факт несвоєчасного подання секретарем судового засідання Концевич Я.О. декларації.

12.09.2018 до УЗЕ у Волинській області з НАЗК надійшли витяг з ІТС Реєстр щодо послідовності дій субєкта декларування при поданні декларації та інші документи для вжиття заходів з перевірки та, у разі встановлення підстав, складення протоколу про адміністративні правопорушення за ст.172-6 КУпАП.

01 лютого 2019 року начальником сектору протидії корупції УЗЕ у Волинській області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол №32 про вчинення останньою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто - за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2017 рік.

В письмових поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначила, що декларацію за 2017 рік подала 06.04.2018. Разом з тим, пояснила, що декларацію почала заповнювати ще з 05.03.2018. 12.03.2018 заповнила всі графи і натиснула кнопку «подати документ». Після чого на її електронну пошту не приходило повідомлення про успішну подачу декларації. Перевірка подання декларації на сайті не виявлялася технічно можливою. Однак, вона була впевнена, що успішно подала декларацію. Відсутність декларації виявила 06.04.2018. Умислу на несвоєчасне подання декларації у неї не було.

Частиною 1 ст.172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення -- діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.ст. 10, 11 КУпАП установлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обовязковим елементом обєктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації.

Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Субєктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала несвоєчасність подачі декларації, про те зазначила, що в неї був відсутній умисел на несвоєчасне її подання, оскільки, виникли обставини, які не залежали від її волі.

Таким чином, а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ані прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження субєктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Диспозиція ч.1 ст.172-6 передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, обовязковим елементом обєктивної сторони складу правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобовязані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також поважність причини її несвоєчасного подання.

Крім того, згідно з п. 2 розяснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обовязкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 була зобовязана до 1 квітня 2018 року подати до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, проте, без поважних причин, подала її лише 6 квітня 2018 року, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що передбачає адміністративну відповідальність за частиною 1 ст.172-6 КУпАП.

Дійсно,за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_1 подана до Реєстру 06.04.2018 (а.с. 26-27).

Однак, не своєчасна подача ОСОБА_1 декларації, як було встановлено під час судового розгляду, була обґрунтована обставинами, що нею вживалися всі заходи щодо своєчасного подання декларації, вона була впевнена в своєчасній і успішній подачі декларації, але через проблеми технічного характеру їй не вдалося це зробити вчасно, і призвело до несвоєчасної подачі декларації.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в її діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не зясовувався, під час перевірки причин несвоєчасності подання декларації працівниками УЗЕ.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня субєктивна сторона -- умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст.247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку ОСОБА_2, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 субєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення її адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.247,294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у звязку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій