КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №33/824/218/2019 Постанова винесена суддею Кабанячий Ю.В.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.I., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 року щодо -

громадянки Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна м. Донецьк, місце проживання (реєстрація): АДРЕСА_1, тимчасово не працюючої, паспорт громадянки Італії НОМЕР_1, виданий 25.05.2016,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 19.10.2018 року, визнано винною громадянку Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянки Італії НОМЕР_1, виданий 25.05.2016, у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України. Вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0544/12500/18, а саме: 3000 Євро, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2018 за 100 євро - 3077-7684 грн., вартістю 92333 грн. 05 коп. - повернуто громадянці Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4). Стягнуто з громадянки Італії ОСОБА_4.(ОСОБА_4) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. Стягнуто з громадянки Італії ОСОБА_4.(ОСОБА_4) на користь Київської митниці ДФС, понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 22 грн. 06 коп.

Згідно постанови суду першої інстанції, 12.07.2018 о 16 год. 10 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП MA «Бориспіль» громадянкою Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4), яка прилетіла літаком авіакомпанії «Lufthansa» з Німеччини м. Мюнхен рейсом № 2544, своїми діями обрала канал, позначений символами - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчила про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиркою «білої лінії», що позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України пасажирці було задано запитання щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має при собі близько 13 000 євро.

Після цього громадянку Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) було запрошено до службового приміщення митниці зали «Приліт» терміналу «D» ДП MA «Бориспіль», де нею була видана готівка в розмірі 13 000 євро. Зазначена готівка знаходилася в одному із відділень жіночої сумочки, ручна поклажа. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування.

Зі слів громадянки Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) вся готівка належить їй особисто.

Громадянка Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) обрала проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує еквівалент 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми їй було пропущено 10 000 євро. За протоколом про порушення митних правил затримано 3 000 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації громадянка Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) не надала, до моменту перетину нею «білої лінії» до інспектора митниці на митній консультації не зверталась.

Таким чином, своїми діями громадянка Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДГІ MA «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4), яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягає обов'язковому письмовому декларуванню у повному обсязі, передбаченому відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25.07.2012 p., мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

У зв'язку з цим працівниками митниці 12.07.2018 року на місці виявлення правопорушення в залі «Приліт» терміналу «Д» складено протокол про порушення митних правил №0544/12500/18.

На підставі ст. 511 МК України за протоколом №0544/12500/18 вилучено: євро, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2018 за 100 євро - 3077-7684 грн., кількістю 3000, вартістю 92333 грн. 05 коп.

В якості забезпечення штрафу у громадянки Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) відповідно до протоколу про порушення митних правил №0544/12500/18 від 12.07.2018 року, вилучено кошти у сумі 1700 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник Київської митниці ДФС Рунов Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 року відносно громадянки Італії ОСОБА_4 в повному обсязі та постановити нову постанову щодо громадянки Італії ОСОБА_4, якою визнати її винною у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 Митного кодексу України, застосувати до неї стягнення у виді штрафу розміром 1700 (тисяча сімсот) гривень та конфіскації вилученої валюти.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у судовому засіданні жодним чином не було перевірено реальний майновий стан особи, що притягається до відповідальності.

Апелянт вважає, що висновок суду щодо покладення «індивідуального надмірного тягаря» на громадянку Італії ОСОБА_4 у зв'язку із застосуванням конфіскації є недостатньо обґрунтованим.

При цьому представник митниці посилається на статтю 1 першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Окрім того, на думку апелянта, жодним чином не було встановлено, що застосування конфіскації валюти у сумі 3000 євро буде для громадянки Італії ОСОБА_4 «надмірним індивідуальним тягарем», на що посилається суд у постанові від 19.10.2018 року.

Будучи належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надіславши суду клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення без неї у зв'язка у з тим, що вона перебуває за кордоном, та за браком коштів не може приймати участь в судовому засіданні. Неявка ОСОБА_4 за наявності клопотання, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши пояснення представника Київської міської митниці ДФС Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу, підтвердив викладені у ній доводи та просив її задовольнити, пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.ст. 280, 294 ч.7 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Виходячи з вимог ст. 489 МК України, якою передбачено обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил, винесення постанови про накладення адміністративного стягнення означає, що вчинення правопорушення митних правил особою, яка притягується до відповідальності, доведено в повному обсязі, підтверджується зібраними у справі доказами, що особа винна у порушенні митних правил і на неї має бути накладено адміністративне стягнення, передбачене санкцією відповідної статті МК України.

Як вбачається з постанови, зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконано в повному обсязі, а висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України відповідає вимогам ст. 245 КУпАП.

З матеріалів справи про порушення митних правил та змісту судового рішення вбачається, що проаналізувавши в постанові всі представлені сторонами докази, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України. В цій частині постанова суду не оскаржувалась, відтак, не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується накладеного на ОСОБА_4 адміністративного стягнення, правильність накладення якого оспорюється апелянтом, то апеляційний суд зазначає, що згідно ст. 23 КУпАПадміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з постанови суду при накладенні адміністративного стягнення, суд врахував характер скоєного, особу правопорушника ОСОБА_4 та дотримуючись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на неї основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачене санкцією статті, яке відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

При цьому, судом першої інстанції прийнято рішення про повернення вилученої у ОСОБА_4, згідно протоколу про порушення митних правил, валюти в сумі 3000 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 12.07.2018 р. становить 92333 грн. 05 коп.

Що стосується висновку судді місцевого суду, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 МК Українизаконодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення від 9.06.2005р. у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24.03.2005р. у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15.05.2008р. у справі «Надточій проти України»; від 6.11.2008р. у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_4 від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 3000 Євро), суд першої інстанції врахував те, що громадянка Італії ОСОБА_4 тимчасово не працює, у зв'язку з незадовільним станом здоров'я, вилучена у неї працівниками митниці валюта є її особистими заощадженнями від заробітної плати, яку вона відкладала протягом 10 років, і ці заощадження для ОСОБА_4 є життєво важливою сумою, необхідною їй для проведення операції на серці, де вже встановлений кардіостимулятор.

Таким чином, грошові кошти, які мала при собі ОСОБА_4 виявлені в ручній поклажі при проходженні митного контролю, є її заробітною платою, зняті з його власного банківського рахунку, та ввезені в Україну з метою лікування, а саме проведення оперативного втручання.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; вірно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_4 потенційно могла завдати державі, була незначною, вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдавала державі іншої шкоди, в такому випадку органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти ввозилися на територію держави. Окрім того, під час розгляду справи, суд обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_4, оскільки ці кошти необхідні їй на лікування.

Наявність у ОСОБА_4 проблем зі здоров'ям була підтверджена як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, зокрема, була надана медична документація, яка перекладена з італійської мови, та яка засвідчує, що ОСОБА_4 вже імплантований один кардіостимулятор, і вона потребує ще однієї операції, яка не може бути скасована.

Окрім того, враховуючи, що грошові кошти, які мала при собі ОСОБА_4, та які виявлені в ручній поклажі при проходженні митного контролю, є її заробітною платою, зняті з її власного банківського рахунку, що підтверджується довідкою з перекладом книжки власника поштово-ощадного рахунку на ім'я ОСОБА_4 від 25.07.2016 р. та ввезені в Україну з метою лікування.

Крім того, як пояснив в судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7, вартість 3000 Євро на день їх вилучення становила 92 333 грн., що для ОСОБА_4 є дуже значною сумою, скільки на місяць вона заробляє 15 000 грн. і відповідно, щоб заробити таку суму коштів, їй доведеться працювати щонайменше півроку, а без невідкладеного оперативного втручання, її серце може не витримати.

Отже, висновок судді місцевого суду про те, що втручання у право власності ОСОБА_4 в даному випадку не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «індивідуальний надмірний тягар», є вірним.

До того ж такий висновок, всупереч доводам апеляційної скарги, достатньо вмотивований у судовому рішенні у взаємозв'язку між встановленими судом фактичними обставинами цього провадження та положеннями законодавства України з питань державної митної справи і практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що за своїм видом та розміром накладене суддею місцевого суду на ОСОБА_4 за ст. 471 МК України стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, апеляційне прохання слід визнати необґрунтованим, оскільки правові підстави для скасування постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року з прийняттям нового рішення, як про це просить у скарзі представник Київської митниці ДФС, під час апеляційного розгляду не встановлені. А тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В.- залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 року, якою громадянку Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянки Італії НОМЕР_1, виданий 25.05.2016, визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., що підлягає сплаті на користь держави України, а вилучену валюту, згідно протоколу про порушення митних правил № 0544/12500/18, а саме: 3000 Євро, згідно курсу НБУ станом на 12.07.2018 за 100 євро - 3077-7684 грн., вартістю 92333 грн. 05 коп. - повернуто громадянці Італії ОСОБА_4 (ОСОБА_4) - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал