Справа № 404/5/19
Номер провадження 3/404/1/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, за участю прокурора Колєсніченко А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого начальником сховища відділення зберігання автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відповідно до наказу першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України №126ПМ від 10.09.2012 року для подальшого проходження служби за контрактом призначений на посаду начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 (до 31.03.2016 року).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 3-РС від 31.03.2016 року ОСОБА_1 перепризначений на посаду - начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки (відповідно до організаційно-штатних змін).

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідності до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі за текстом Закону) визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У частині 1 статті 65 Закону вказано, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно з п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань відноситься і посада начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки. Одночасно, зазначена категорія посад віднесена до суб`єктів вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на них розповсюджуються обмеження і обов`язки, передбачені ст.52 Закону.

Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцям сержантського і старшинського складу встановлюється також військове-армійське звання старшина.

Відповідно до положень Статуту Збройних Сил України, Затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року в частині І «Військовослужбовці та відносини між ними» у першому розділі:

п.10. Кожний військовослужбовець має військове звання відповідно до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

п.11. Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_2 своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

п.28. Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

п.29. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

п.30. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

п.31. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

п.32. За своїми військовими званнями начальниками є:

сержанти і старшини - для солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

прапорщики і мічмани - для сержантів і старшин, солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, солдатів і матросів;

старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

генерал-лейтенанти, віце-адмірали, генерал-майори, контр-адмірали, полковники, капітани 1 рангу - для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

генерали армії України, генерал-полковники, адмірали - для старших і Молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів.

Згідно з Положенням, затвердженим Наказом МОУ від 16.07.1997 року №300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» підпункту 1 п.3.1.9. - Усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності.

Відповідно до положень ч.1 ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, у т.ч. офіцери запасу, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» п.12. Військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно до п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є, у т.ч. військові посадові особи Збройних Сил України.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції»: суб`єкти декларування, які не мали можливості до 1 квітня за місцем військової служби подати декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у зв`язку з виконанням завдань в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, безпосередньою участю у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, направленням до інших держав для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національних контингентів або національного персоналу, подають таку декларацію за звітний рік протягом 90 календарних днів із дня прибуття до місця проходження військової служби чи дня закінчення проходження військової служби, визначеного частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, з урахуванням положення вказаних законодавчих та нормативних актів встановлено, що у період часу з 31.03.2016 року до теперішнього часу ОСОБА_1 перебуває військовою посадовою особою Збройних сил України, посада передбачає виконання адміністративно-господарських обов`язків, і тому є суб`єктом декларування та відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані до 1 квітня 2018 року подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства щорічну декларацію за 2017 рік у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно з урахуванням положення ч.5 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкт декларування ОСОБА_1 у випадку наявності обставин неможливості до 1 квітня за місцем військової служби подати декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік у зв`язку з виконанням завдань в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, безпосередньою участю у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, міг подати декларацію за 2017 рік протягом 90 календарних днів із дня прибуття до місця проходження військової служби.

ОСОБА_1 у період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року перебував на службі за місцем і розташуванням військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 завдань в інтересах оборони України під час дії особливого періоду не виконував та безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції в період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року, не брав.

Таким чином, у суб`єкта декларування ОСОБА_1 із 01.01.2018 року виник обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Останнім днем подання такої декларації без порушення вимог ч.1 ст.45 Закону була дата 31.03.2018 року включно до 23 год. 59 хв.

Разом з тим, відповідно до відомостей з публічної частини Реєстру декларація за 2017 рік ОСОБА_1 як суб`єкта декларування опублікована (подана) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://рublic.nаzk.gov.ua 02.04.2018 року о 18 год. 55 хв., тобто після кінцевої дати подачі такої декларації - несвоєчасно (гіперпосилання на Декларацію в Реєстрі -http://рublіс.nаzk.gov.uа/declaration/b9а88507-7b1с-4712-а3а1-асе2368b5224).

Разом з тим, Рішенням від 04.04.2017 року № 124 «Про визначення поважної причини несвоєчасного подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» НАЗК визначило, що:

поважною причиною несвоєчасного подання декларацій є неналежне функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

період (періоди) неналежного функціонування Реєстру визначається окремим Рішенням НАЗК на підставі інформації, наданої адміністратором Реєстру, та акта (актів), підписаного посадовими особами НАЗК та адміністратора Реєстру.

Листом адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державного підприємства «Українські спеціальні системи» (ДП «УСС») від 27.04.2018 року за № 07-530 інформувало Департамент захисту економіки НПУ про дати та години тимчасового обмеження в доступі до ресурсів порталу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі реєстр), за період з 01 січня 2018 року по час складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме:

02.01.2018 року близько 09 год. 00 хв. виявлено помилки при спробі авторизації у Реєстрі. Належне безперебійне функціонування Реєстру забезпечено з 09 год. 50 хв. 02.01.2018 року.

Близько 12 год. 00 хв. 15.03.2018 року Реєстр не функціонував (фіксувалась помилка доступу до сайту, помилка шлюзу 502). О 12 год. 40 хв. 15.03.2018 року роботу Реєстру відновлено.

Починаючи із зазначеного часу портал Реєстру функціонує в штатному режимі.

Разом з тим, відповідно до інформації від НАЗК від 29.08.2018 року №44-01/37600/18 при перевірці файлів логування дій користувача ІТС Реєстр, виявлено, що ОСОБА_1 зареєструвався в ІТС Реєстр 15.03.2018 року об 09 год. 00 хв.

15.03.2018 року ОСОБА_1 здійснював дії в ІТС Реєстр із заповнення і опублікування декларації. 02.04.2018 року о 18 год. 55 хв. ОСОБА_1 натиснуто кнопку «Подати документ», після чого подання документу підтверджено ЕЦП (електронний цифровий підпис), у результаті чого документ було подано.

Відповідно до інформації військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2018 року №14 до відома ОСОБА_1 06.03.2018 року доводились вимоги Закону України «Про запобігання корупції», у т.ч. у частині вимог фінансового контролю, а також відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.12.2017 року №208 «Про організацію роботи щодо запобігання та протидії корупції у військовій частини НОМЕР_2 » призначена відповідальна особа з питань запобігання та виявлення корупції - начальник відділення зберігання техніки і майна майор ОСОБА_3 .

Перевіркою також встановлено, що загалом у публічній частині Реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування міститься 986553 декларацій суб`єктів декларування за 2017 рік, поданих у період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року включно.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 був належним чином інформований про необхідність подання декларації за 2017 рік.

Із урахуванням викладеного ОСОБА_1 мав фізичну та технічну можливість вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік, а поважні причини не подачі не встановлені.

Таким чином, за твердженням протоколу про адміністративне правопорушення з урахуванням викладеного, положень зазначених законодавчих та підзаконних актів в сукупності, а також встановлених обставин, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, вчасно (до 31.03.2018 року включно або 00 год. 00 хв. 01.04.2018 року) не подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, що є порушенням вимог частин 1, 5 статті 45 Закону, натомість подав вказану декларацію 02.04.2018 року о 18 год. 55 хв. - несвоєчасно, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення фактично не визнав, зазначивши, що як військова посадова особа Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 , знав про необхідність подання до 01 квітня 2018 року щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Він не має можливості користування мережею інтернет вдома або на роботі, тому він вимушений був заповнювати відповідну декларацію, використовуючи мобільний інтернет, якість якого була дуже низькою та нестабільною. Усвідомлюючи необхідність подання декларації, станом на 29.03.2018 року на його переконання він виконав усі необхідні для цього дії, вважаючи що подав у раніше вказаний спосіб відповідну щорічну декларацію за 2017 рік.

Проте, увечері 01.04.2018 року, під час перебування в добовому наряді, від юриста у військовій частині він дізнався, що ним подана не щорічна декларація за 2017 рік, а декларація за 2017 рік особи, яка претендує на зайняття посади, а також вказана декларація не була належно заповненою та в ній не збереглися відомості, які вносилися ним.

Оскільки він перебував у добовому наряді, 02.04.2018 року одразу при отриманні можливості, він намагався вжити заходів щодо внесення відповідних змін та виправлень до декларації, але програмне забезпечення Реєстру йому не дозволило цього зробити. Тому увечері він поїхав до свого товариша, у якого наявний належний доступ до мережі інтернет, де заповнив та подав нову декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Вказує, що станом на 29.03.2018 року він не міг бути кандидатом на посаду, яку вказав, оскільки тривалий час її вже до цього обіймає. Стверджує, що не мав жодного умислу порушувати вимоги фінансового контролю, а навпаки намагався та виконував їх, під час чого були виявлені помилки, які він не зміг усунути. Наполягає на тому, що допустив помилки внаслідок нестабільної мережі мобільного інтеренету та незручностей під час його використання.

Крім того, вважає, що на час розгляду справи закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП, що також є підставою до закриття провадження у справі.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, крім протоколу про адміністративне правопорушення долучено такі докази, зміст яких також розкрито в раніше викладених обставинах:

- протокол №4/19 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 02.01.2019 року (а.с.1-13);

- копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 від 05.04.2018 року, яке містить відомості щодо реєстрації його Національним агентством з питань запобігання корупції 06.06.2018 року за номером ЗП-8111/18 (а.с.15);

- копію листа Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції №44-01/37600/18 від 29.08.2018 року, який надійшов до УЗЕ в Кіровоградській області ДЗЕ НПУ 31.08.2018 року, в якому повідомлено про несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування із врахуванням положень ч.1 ст.255 КУпАП, до якого долучено витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо послідовності дій ОСОБА_1 при поданні декларацій та повідомлення військової частини (а.с.17-20);

- довідки №128 від 26.09.2018 року та №146 від 19.10.2018 року про перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 м.Кропивницького на посаді начальника сховища відділення зберігання автомобільної техніки з 31 березня 2016 року (а.с.22, 28);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №14 від 06.02.2018 року про зобов`язання подати щорічні електронні декларації та доведенням його до відома (а.с.23-25);

- повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 від 19.10.2018 року, згідно зякими з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року старшина ОСОБА_1 у відпустках, лікарняних та відрядженнях не перебував (а.с.27);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 201 від 29.09.2017 року про вибуття у щорічну відпустку ОСОБА_1 з 02.10.2017 року по 22.10.2017 року (а.с.29);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 238 від 20.11.2017 року про звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 з 20.11.2017 року по 22.11.2017 року (а.с.30);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №259 від 19.12.2017 року про вибуття у відрядження ОСОБА_1 з 20.12.2017 року по 22.12.2017 року (а.с.31);

- копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 від 23.10.2018 року №350/31/1/916/пс, згідно з яким посада старшини ОСОБА_4 начальник сховища відділення зберігання автомобільної техніки передбачає виконання адміністративно-господарських обов`язків, до якого долучено функціональні обов`язки останнього (а.с.33-34);

- письмові пояснення ОСОБА_3 , з яких вбачається, що в лютому 2018 року на шинкуванні особового складу військової частини НОМЕР_2 начальником відділу персоналу ОСОБА_5 доводилося до їхнього відома положення Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання щорічної декларації за 2017 рік (а.с.40-41);

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно з якими він знав про його обов`язок у подачі щорічної декларації за 2017 рік до 00 год.00 хв. 01.04.2018 року (а.с.37-38);

- роздрукованими деклараціями, поданими ОСОБА_1 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як щорічної за 2017 рік військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 та як кандидата на посаду начальника сховища військової частини НОМЕР_2 за 2017 рік (а.с.46-49, 50-52).

Дослідивши протокол та усі надані докази у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку із відсутністю достатніх доказів його вини, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином судом досліджено усі докази, які були направлені до суду разом із матеріалами справи, а також долучені учасниками під час судового розгляду. При цьому, зважаючи на раніше викладені правові положення, суд вважає неможливим збирати докази у справі на користь будь-якої із сторін з власної ініціативи, а тому розглядає справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП визначено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що і ставиться в провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок подання суб`єктами декларування щорічно до 1 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Також передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Крім того, визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Також передбачено, що особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, діючи з метою та намірами на подання до 01 квітня 2018 року щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, внаслідок відсутності вдома та на роботі інтернет зв`язку, використовуючи мобільний інтернет, вказуючи на його низьку та нестабільну якість, 29.03.2018 року помилково подав декларацію за 2017 рік особи, яка претендує на зайняття посади, яка була належно не заповнена.

Після того як ОСОБА_1 дізнався про допущені помилки, ним невідкладно при отриманні можливості 02.04.2018 року вжито заходи щодо внесення відповідних змін та виправлень до декларації, але програмне забезпечення Реєстру йому не дозволило цього зробити, тому увечері цього ж дня ним заповнено та подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Наведені обставини об`єктивно підтверджуються поясненнями ОСОБА_1 , які повністю узгоджуються і взаємодоповнюються із раніше вказаними доказами, серед яких витяг НАЗК щодо послідовності дій користувача Реєстру ОСОБА_1 (а.с.17-20), а також документами щодо проходження військової служби ОСОБА_1 , згідно з якими останній станом на 29.03.2018 року тривалий час працював начальником сховища відділення зберігання автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 , тому і не міг бути кандидатом на цю посаду.

Безпосередньо у нормі ч.4 ст.45 Закону визначено, що упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Встановлені судом обставини та дії, вчинені ОСОБА_1 , об`єктивно вказують на те, що останній вживав заходи, спрямовані на дотримання вимог фінансового контролю, не мав намірів порушувати положення ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», але допустив при цьому раніше вказані помилки. ОСОБА_1 був переконаний, що належно виконав вимоги законодавства про подання відповідної щорічної декларації, до виявлення помилки юристом військової частини. З метою усунення допущених помилок, про які він не знав, одразу після їх виявлення, ОСОБА_6 02.04.2018 року намагався подати виправлену декларацію та надалі подав відповідну щорічну декларацію за 2017 рік. Останні дії йому ставляться в провину та кваліфіковано за ч.1 ст.172-6 КУпАП як несвоєчасне подання без поважних причин такої декларації.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на переконання суду є вина суб`єкта правопорушення, який має свідомо порушувати відповідні вимоги фінансового контролю. Таке тлумачення узгоджується із твердженнями, наведеними у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року.

Раніше вказані досліджені безпосередньо у суді докази та з`ясовані обставини ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення у формі прямого чи непрямого умислу, намірів та свідомого порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». Навпаки, докази вказують про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на своєчасне виконання вимог фінансового контролю та усунення допущених при цьому помилок.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні в будь-якій формі.

За викладених обставин суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Оскільки судом встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підстави до закриття провадження у справі відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 цього Кодексу, відсутні.

Керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 247 п.1, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного
суду м. Кіровограда В.В. Поступайло