ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6433/18 Головуючий в 1 інст.: Холод Р.С.
Провадження № 33/807/195/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю захисника - адвоката ОСОБА_2 справу за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з постановою суду ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що він 14.11.2018 року, о 01 год. 41 хв., у м. Запоріжжі по вул. Водограйній, 18 керував транспортним засобом «ВАЗ 211440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху України. Останній від керування автомобілем був відсторонений.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 просить постанову скасувати, провадження по справі закрити, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції взагалі не дано оцінки тому, що надані записи з нагрудних камер поліцейських постійно обриваються між собою. Немає запису того, як ОСОБА_3 опинився в наручниках у райвідділу. Чому суд взяв до уваги саме показання запрошених у судове засідання працівників поліції, а не ОСОБА_4, про події 14.11.2018 р. суд в постанові не описав.

Адвокат вважає, що судом першої інстанції не дано оцінку тому, що ОСОБА_4 нібито було доставлено до райвідділу для встановлення особи. Проте працівник поліції ОСОБА_5 у судовому засіданні 14.02.2019 пояснив, що у ОСОБА_3 «...на шиї була чоловіча сумка, яка впала на землю, коли водій виходив з автомобіля. Тому, працівники поліції усі документи, що випали з сумки по збирали і положили назад до сумки. Ніякого огляду речей водія працівники поліції не проводили...» (с. 2 постанови). Тобто коли «випали» документи з сумки, поліцейські вже бачили ПІБ ОСОБА_3, а тому жодних підстав для доставлення останнього до райвідділу саме для встановлення особи, у патрульних не було.

На думку захисника, суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_3 на місці зупинки не відмовлявся від проходження в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння. Також суд не дав належної оцінки тому, що працівники поліції повезли ОСОБА_3 в райвідділ з усіма документами, про що зазначив поліцейський у поясненнях в судовому засіданні 14.02.2019 р., проте чомусь не повезли його з місця зупинки до медичної установи для медичного огляду.

Посилається на те, що в даній справі, працівники поліції не пропонували ОСОБА_3 пройти огляд на місці чи проїхати одразу до медичного закладу. Тобто у поліції взагалі на момент зупинки не виникало думки про ознаки сп'яніння ОСОБА_3 Взагалі належними доказами винуватість ОСОБА_3 не доведена. Суд же вибірково брав до уваги пояснення осіб, наданих у судових засіданнях, і взяв до уваги лише пояснення працівників поліції, які не підтверджуються жодним доказом.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_3 посилається на відеозапис з нагрудної камери (файл «»), який було зроблено о 02 год. 14 хв., де працівник поліції повідомляє ОСОБА_3 про ознаки сп'яніння у останнього. Проте, суд не дав оцінки тому, що нібито ознаки сп'яніння ОСОБА_3 «виявлені» поліцейським аж через 40 хвилин після зупинення автотранспорту під керуванням ОСОБА_3 і «виявлені» вже у райвідділу. Так, зупинка ОСОБА_3 відбулася о 1 год. 35 хв., що видно з одного із відеозаписів, наявних в матеріалах справи (файл «»). Чомусь про «ознаки сп'яніння» під час зупинки ніхто не казав і не виявив. Потім камери (при чому в усіх поліцейських) вимикались, а увімкнулась лише коли ОСОБА_3 був доставлений у відділок.

В жодному із наданих до матеріалів справи відеозаписів немає доказів того, що взагалі були присутні свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі.

Зазначає, що з формулювання, викладеного у ст. 130 КУпАП, відмова має бути саме особою «яка керує транспортним засобом» (що збігається із формулюванням «на місці зупинки», викладеному у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008).

В апеляційному суді адвокат ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_3 обізнаний про розгляд справи, вважав за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_6

Захисник підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що відносно працівників поліції внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Пояснив, що відповідно до відеозапису ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі, однак поліцейські, в порушення інструкції, налягали на тому, що вони відвезуть ОСОБА_3 в заклад охорони здоровя на своєму автомобілі.

Вислухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Всупереч доводів апеляційної скарги в оскаржуваній постанові суд першої інстанції виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави з яких приймає одні докази та відкидає інші, а також перевірив доводи ОСОБА_3, викладені останнім на свій захист.

Так, згідно з постановою суду вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується відомостями, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного спяніння, поясненнями працівників поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9, а також відеозаписами.

В апеляційній скарзі наведено, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що ОСОБА_3 було доставлено до відділу поліції нібито для встановлення особи.

Проте судом першої інстанції викладені мотиви, з яких не здійснювалася оцінка діям працівників під час адміністративного затримання ОСОБА_3, а саме у звязку із тим, що не завершено досудове розслідування по кримінальному провадженню за заявою ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 365 КК України.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що працівники поліції відвезли ОСОБА_3 у відділ поліції, а не повезли до медичної установи для медичного огляду.

З такими доводами захисника апеляційний суд не може погодитися, оскільки доставлення порушника у відділ поліції з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості скласти на місці правопорушення відповідає вимогам ст. 259 КУпАП. В той же час примусове доставлення водія транспортного засобу до закладу охорони здоровя з метою проведення його огляду на стан спяніння нормами КУпАП не передбачено.

Захисник наводить аргументи, що згідно з відеозаписом поліцейський повідомляє ОСОБА_3 про ознаки спяніння о 02 год. 14 хв., тобто через 40 хвилин після зупинки транспортного засобу, чому суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Апеляційним судом досліджено відеозапис правопорушення з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 поліцейський пояснює причину зупинки та просить надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, предявлення яких відповідно до п. 2.4 ПДР України є обовязком водія. Водій не передає вказані документи та зачиняється в автомобілі, що відповідає поясненням поліцейського ОСОБА_7 в суді. На зазначеному, о 01 годині 41 хвилин запис обривається.

У відділі поліції ОСОБА_3 повідомляють про те, що у поліцейських є підозра в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, на що ОСОБА_3 відповідає, що «нічого не керував» (файл «», час 02:10). В подальшому ОСОБА_3 висуваються різні версії, у тому числі «його напоїли співробітники поліції» (файл «», час 02:18), «мене просто заказали» (файл , час 02:38:22), «я взагалі не проїхав і метра» (файл «», час 02:25:34), «ви мене підвели до цього, щоб я виїхав» (той же файл, час 02:25:42).

Дійсно, конкретні ознаки спяніння повідомляються ОСОБА_3 о 02 годині 14 хвилин, проте, з урахуванням його відмови передати поліцейським документи на місці зупинки транспортного засобу, зачинення в салоні транспортного засобу, адміністративного затримання ОСОБА_3 та його агресивної поведінки у відділенні поліції (файл «», час 02:09), апеляційний суд не вбачає порушень у тому, що ознаки алкогольного спяніння були повідомленні водію після спливу певного часу з моменту зупинки транспортного засобу та запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд не на місці зупинки автомобіля, а у відділенні поліції.

Апеляційним судом перевірені та визнані безпідставними доводи адвоката про те, що записи з поліцейських камер постійно обриваються.

Так, з девяти відеофайлів, що містяться у папці «164», вісім мають тривалість 5 хвилин, що відповідає стандартній тривалості запису відеореєстратора. У папці «53» розміщені три файли. Файл «» свідчить про відмову водія від проходження огляду за допомогою технічних засобів. Відеозапис зупиняється на тому, що поліцейські отримали згоду ОСОБА_3 на проходження огляду на стан спяніння в закладі охорони здоровя (час 02:50). Однак, у звязку із тим, що водій висунув вимогу їхати на огляд, керуючи своїм автомобілем, фіксування правопорушення продовжено (файл «»). Останній файл «» містить відомості про те, що ОСОБА_3 оголошується зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду, з чим не можна погодитися з огляду на наступне.

Відеозапис свідчить, що ОСОБА_3 погоджувався пройти огляд у закладі охорони здоровя лише за умови, що він поїде туди, керуючи своїм автомобілем (файл «»).

За положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП та п.1 розділу ІХ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Оскільки поліцейські мали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного спяніння, він не міг бути допущений до керування транспортним засобом.

В подальшому ОСОБА_3 пропонував, щоб його відвезли на огляд співробітники поліції на його автомобілі, без пояснення причин відмовляючись їхати на службовому автомобілі поліції.

Суд першої інстанції врахував положення п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 від 17.12.2008 та п. 9 розділу ІІ зазначеної вище Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 щодо забезпечення поліцейським проведення огляду водія в закладі охорони здоровя, проаналізував зміст терміну «забезпечення» в контексті обставин справи, та зробив обґрунтований висновок, розцінивши вимоги ОСОБА_3 як відмову водія від проходження огляду на стан спяніння.

Не можливість допиту свідків судом обумовлена обєктивними причинами, оскільки повістки вказаними особами не отримувалися, а нормами КУпАП не передбачено можливості примусового приводу свідків.

Відмова ОСОБА_3 від проходження огляду на стан спяніння зафіксована відеозаписом, у протоколі про адміністративне правопорушення, який складений відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, зазначені відомості про свідків та міститься їх підписи (а.с. 1), їх підписами посвідченні письмові пояснення (а.с. 7, 8), а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписом чітко не зафіксовані свідки відмови водія від проходження огляду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1

Дата документу Справа № 333/6433/18