ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«9» квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, працює менеджером ТОВ «ЄСУЄС Триком», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно постанови судді, 25 листопада 2018 року о 04 год. 00 хв., по вул. Велика Морська, в районі буд. 43 у м. Миколаєві, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно була зупинена працівниками поліції в час та у місці, зазначених в протоколі. Працівник поліції запропонував їй пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'яніння, але ОСОБА_1 відмовилась, оскільки була твереза, а руки у неї тремтіли тому, що вона замерзла та розгубилась.

Захисник вказує, що вже після складання протоколу, усвідомлюючи ситуацію, яка склалась, порадившись з юристами, ОСОБА_1 самостійно пройшла огляд на стан сп'яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 не була обізнана, що відмова від проходження огляду на стан сп'яніння тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апелянт зазначає, що суддя неодноразово викликав в судове засідання свідків та працівників поліції, які до суду не зявилися, та не були допитані судом. При цьому, суддя 15.02.2019 р. прийняв рішення по суті без дослідження всіх доказів.

Також захисник додає, що суддя безпідставно не прийняв до уваги висновок Миколаївського обласного наркологічного диспансеру № 2709, в якому зазначено, що при огляді ОСОБА_1 не виявлено жодних ознак будь-якого сп'яніння. При цьому, суддя взяв до уваги доводи працівника поліції, який лише мав підозру, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп'яніння.

Вважає, що в такому випадку, суд повинен був викликати в судове засідання лікаря, що проводив медичний огляд ОСОБА_1 та з'ясувати на який саме стан спяніння проводився огляд.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -ОСОБА_1, та її захисника ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд вважає правильними висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці висновки судді ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що позбавляє підстав доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №152280 від 25.11.2018 р., згідно якому ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного спяніння в установленому законом порядку в медичному закладі, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться на відеозапису, здійсненому за допомогою нагрудної камери поліцейського при його складанні.

Під час дослідження відеозапису встановлено, що у працівників поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного спяніння, оскільки зіниці її очей не реагували на світло та було виражене тремтіння пальців рук. Поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного спяніння у медичному закладі, проте ОСОБА_1 у присутності двох свідків категорично відмовилася їхати до лікарні.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 були розяснені її процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП та наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан спяніння в установленому законом порядку, що також підтверджується даними відеозапису. Зазначене спростовує доводи захисника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не знала, що відмова від проходження огляду на стан сп'яніння тягне за собою адміністративну відповідальність.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно яким, в їх присутності ОСОБА_1 відмовилася від проходження медичного огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законом порядку.

Хоча свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово викликались в судове засідання для дачі пояснень, проте до суду не зявились та не були допитані судом, але письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, ці свідки дійсно були присутні під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного спяніння. Тому, відсутні підстави вважати, що пояснення зазначених осіб не відповідають дійсності, як зазначав апелянт.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан спяніння, яка визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 12 р. 2 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

Згідно п. 7. р. 3 Інструкції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обовязкове.

Відповідно до п. 9 розділу 2 Інструкції, результати огляду водіїв транспортних засобів в закладах охорони здоровя можуть вважатися достовірними лише в тому випадку, якщо такий огляд проведено в присутності поліцейського та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно п. 22 розділу 3 Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсним.

ОСОБА_1 надала до суду виписку з медичної картки амбулаторного хворого №2709 від 25.11.2018 р., в якій зазначено діагноз твереза (а.с. 13).

Але, дослідивши дану виписку, апеляційний суд встановив наступне.

Так, всупереч вимогам Інструкції, як слідує з даної виписки, ОСОБА_1 (за її поясненнями) звернулася до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру вже після складання протоколу, і проходила медичний огляд на стан спяніння у відсутність працівника поліції. Стверджувала, що для проведення лабораторних досліджень лікарем проведено забір крові.

Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що ці твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності, а надану до суду виписку не можна визнати дійсною.

Так, за запитом апеляційного суду, з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру витребувано акт медичного огляду, на підставі якого складено зазначену виписку. Проте, згідно повідомленню в.о. головного лікаря МОНД ОСОБА_5 №01-545 від 26.03.2019 р., у Журналі реєстрації медичних оглядів на стан спяніння водіїв транспортних засобів відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 співробітниками поліції до МОНД, і акт медичного огляду відносно неї не складався.

За відсутності зазначеного акта не може бути видана відповідна виписка.

Окрім того, твердження ОСОБА_1 про те, що при проведенні медичного огляду на стан спяніння вона здавала аналіз крові, теж не відповідають дійсності, оскільки в виписці зазначено, що огляд проведено за допомогою алкотестеру «Драгер». Тобто, ОСОБА_1 надала суду пояснення, які протирічать матеріалам справи.

За клопотанням захисника суд декілька раз оголошував в судовому засіданні перерву, надаючи можливість стороні захисту звернутися до МОНД з запитом щодо обставин видання виписки з медичної картки амбулаторного хворого №2709 від 25.11.2018 р. Однак, за поясненнями апелянта, відповіді не надано, а на запит суду повідомлено про відсутність акта медичного огляду ОСОБА_1

Тому у суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 після складання протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не зверталася до наркологічного диспансеру, і лабораторні дослідження на виявлення наркотичного засобу, які є обовязковими, не проводилися. Більш того, ця виписка з медичної картки амбулаторного хворого №2709 від 25.11.2018 р. складена у відсутності поліцейського, тобто з порушенням Інструкції, а тому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння вважаються недійсними

За такого, апеляційний суд вважає, що суддею обґрунтовано не прийнято до уваги відомості, що викладені у наданій апелянтом виписці з медичної картки амбулаторного хворого №2709, оскільки зазначена виписка не є належним та допустимим доказом, і не може бути прийнята до уваги при прийнятті рішення.

Суддя місцевого суду повно та обєктивно дослідив докази, які надані до протоколу про адміністративне правопорушення, та надав їм належну оцінку.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Стягнення за вчинене адміністративне правопорушення накладено судом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висловлені в апеляційній скарзі доводи захисника про направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд в суд першої інстанції, позбавлені процесуальних підстав.

Так, статтею 294 КУпАП, передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Отже, вимоги про скасування постанови та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд в суд першої інстанції під час апеляційного розгляду, не передбачені законом.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова