Єдиний унікальний номер 229/2469/19 Номер провадження 33/804/572/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Рябцевій Ю.С., за участю захисника Цимбалюка В .Г., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 17 липня 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 18 квітня 2019 року о 08 год. 50 хв. в м. Дружківка на перехресті вул. О. Кошового та вул. Енгельса водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки МАЗ 555102, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ухилився шляхом усної відмови в присутності двох свідків, що є порушенням п.п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та ухвалити нову, якою провадження по справі закрити. Зазначає, що суд упереджено розглянув його справу, відмовив від виклику свідків, упереджено ставився до нього та його захисника, чим порушив право на справедливий суд.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя повинен повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст постанови судді має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов`язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія ( Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

З постанови судді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 не визнав себе винним у вчиненні правопорушення, заперечував проти вживання наркотичних засобів. З працівниками поліції не поїхав на освідчення, оскільки не міг залишити автомобіль. Такі ж самі пояснення ОСОБА_2 навів і в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суддя не прийняв до уваги показання ОСОБА_2 та визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

З постанови судді вбачається, що вказаний висновок суддею зроблений на підставі письмових пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №070910 та свідчень робітника поліції Рогавського О.М.

Зі звукозапису судового засідання вбачається, що суддя першої інстанції відмовив в клопотанні про допит свідків, пославшись на те, що не має підстав не довіряти письмовим показанням свідків та допитаному у судовому засіданні робітнику поліції. При цьому, суддя заявив про упереджене ставлення до захисника ОСОБА_2 - адвоката Цимбалюка В.Г.

Вважаю, що своїми діями суддя першої інстанції проявив упередженість при розгляді справи, чим порушив право особи на справедливий суд.

В зв`язку з чим, постанова судді підлягає скасуванню.

Разом з цим, вважаю, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_2 в його вчиненні підтверджуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № БД №070910 від 18 квітня 2019 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проведення медичного огляду, показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив в суді, що ним був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який мав ознаки наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факт відмови від проходження медичного огляду. Проте зазначив, що його відмова була пов`язана з неможливістю залишити автомобіль без нагляду.

Доводи апелянта щодо незаконності зупинки ОСОБА_2 вважаю безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що був зупинений робітниками поліції в зв`язку з виникненням аварійної ситуації.

Апеляційна інстанція не бере до уваги доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння з огляду на таке.

Згідно п.12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Ця Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі підозри про перебування водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів. Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення.

Відтак, дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, оскільки вона передбачає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я.

Також безпідставними є посилання на те, що не було надано час для ознайомлення з матеріалами справи, оскільки як вбачається з розписки (а.с. 15), ОСОБА_2 був ознайомлений з матеріалами справи в повному обсязі з використанням фотозйомки, тому мав можливість надати захиснику фотокопії матеріалів справи.

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні апеляційної інстанції, не спростовують факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 38 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що підвідомчі суду, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що вказане правопорушення ОСОБА_2 вчинив 18 квітня 2019 року і на час розгляду даної адміністративної справи у суді строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності сплинув.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП у разі пропущення тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. 247, ст. 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 17 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Провадження по справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Суддя