КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4181/2019 Постанова винесена суддею Дячук С.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Атаманчука А.П., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, 2013 р.н., не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 23 серпня 2019 року о 17 год. 20 хв. по а/д М-06 Київ-Чоп, 19 км в сторону м. Житомир ОСОБА_1 керував автомобілем «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (бліда шкіра обличчя, реакція очей тощо). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за матеріалами справи і це не оспорюється та прямо значиться у складеному відносно нього протоколі, він не проходив жоден із видів огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і результатів такого огляду немає. Натомість, складеним відносно нього протоколом ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження огляду.

При цьому, відповідних доказів перебування його саме у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ані у формі огляду за допомогою технічних засобів, з яким він погодився, ані огляду в медичному закладі) суду не подавав і матеріали цих оглядів не містять.

Однак, суд першої інстанції припустився грубих порушень ч. 1 ст.130 КУпАП, неправильно її застосував, оскільки за змістом складеного відносно нього протоколу, суть його порушення зводиться, на переконання працівника поліції, до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість, описавши ці звинувачення відносно нього у описовій частині постанови суду (тобто про те, з чим надійшла справа до суду), далі у мотивувальній частині суд припустився суперечливого, необґрунтованого і безпідставного висновку, та дійшов до висновку, що він порушив вимоги п. 2.5 ПДР, і в його діях є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони надали показання у судовому засіданні під присягою. До того ж у письмових поясненнях свідків не зазначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому вони є сумнівними. Більше того у тексті письмових пояснень, які, як видно, є бланками заздалегідь заготовлених технічними засобами пояснень, значиться лише, що він відмовився від проходження огляду з використанням технічного засобу, а це, якби і було таке, то є його правом за законом і не утворює складу правопорушення, тому свідки в цих поясненнях посвідчили зовсім іншу обставину, що є правом водія, а не порушенням.

Також, в порушення вимог п. 8 Порядку направлення, у протоколі навіть незафіксована сама суть порушення - його, на переконання працівника поліції, дії по ухиленню від проходження огляду, а отже немає опису самого діяння порушення, лише за що можливо притягнути до відповідальності.

За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення ним жодного із складів правопорушення, передбаченого цією статтею.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що він не був присутній при розгляді справи, оскільки не одержав належним чином повідомлення, а доказів одержання повідомлення та постанови в іншій спосіб немає, йому вони не надсилалась поштою, в будь-якому разі ні він, ні члени його сім`ї не розписувались про їх одержання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Атаманчука А.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, а також Направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені ознаки сп`яніння, виявлені у результаті огляду, проведеного поліцейським, як то: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальці рук, бліда шкіра обличчя, за наявності яких ОСОБА_1 направлявся на огляд до Боярської ЦРЛ, та поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога для визначення стану сп`яніння.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані саме наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 та його захисника Атаманчука А.П., відповідно до якого, працівниками поліції ОСОБА_1 у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`янінняу лікаря-нарколога, але ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, вказавши, що у нього в автомобілі знаходяться пасажири, тому у нього не має на це часу.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, однак зазначив, що під час його зупинки він фактично не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, а повідомив працівникам поліції, що поїде з ними на огляд після того, як посадить на автобус людей, які були у нього в автомобілі, тоді працівник поліції, ввівши його в оману, сказав, щоб він у присутності свідків відмовився від огляду на камеру, а вже по приїзду в м. Бердичів зможе пройти такий огляд самостійно, тому він відмовився від огляду та підписав всі документи.

Між тим, пробезпідставність таких тверджень ОСОБА_1 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі та його відмови від проходження такого огляду внаслідок введення в оману працівниками поліції, вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_1 , після складання відносно нього протоколу, самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодонаявності у нього ознак наркотичного сп`яніння, не надано.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_2 про те, що він та ще один чоловік і жінка, будучи пасажирами в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , їхали додому в м. Бердичів, а по дорозі їх зупинили працівники поліції, один з яких, після розмови зі Шматом, попросив його та іншого чоловіка побути свідками, вказавши причину зупинки, що водій перебуває під наркотиками, а потім вони включили камеру та у їх присутності запропонували ОСОБА_4 пройти огляд, але він відмовився, і при цьому працівник поліції повідомив, що водій може пройти огляд по місцю проживання, так як наркотики тримаються в організмі на протязі одного місяця, то до них в останній їх частині суд апеляційної інстанції відноситься критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами, а саме - відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, а також письмовими поясненнями як свідка ОСОБА_3 , так і самого свідка ОСОБА_2 , наданими ними одразу на місці події, та якими засвідчено саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Що стосується доводів захисника Атаманчука А.П. в суді апеляційної інстанції про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а саме - що працівниками поліції не складався Акт огляду на стан сп`яніння, то апеляційний суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті на визначення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не проходив огляд на визначення стану сп`яніння, оскільки він відмовився від нього, а тому працівники поліції не могли скласти акт із зазначенням результатів такого огляду, який, до того ж, в цьому випадку - за наявності у ОСОБА_1 ознак саме наркотичного сп`яніння, повинен був здійснюватись виключно в закладах охорони здоров`я.

Також не заслуговують на увагу і посилання захисника Атаманчука А.П. під час апеляційного розгляду на порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки вони суперечать матеріалам справи, в яких міститься відповідне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.08.2019 року, але ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога для визначення стану сп`яніння.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як справа не містить доказів його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і у протоколі не зазначено дій щодо ухилення від такого огляду, то вони не лише спростовуються вищенаведеним, але й є безпідставними,з огляду на наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.