Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/545/19
Провадження № 3/553/265/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.04.2019м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління держпраці у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фізичної особи-підприємця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст.41 ч.1 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшов адміністративний матеріал з протоколом про адміністративне правопорушення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУПАП, відповідно до якого останній вчинив адміністративне правопорушення 01.03.2019 року (з моменту виявлення) за юридичною адресою: АДРЕСА_1 ч.1 ст.116 КЗпП України, чим порушив вимоги ч.1 ст.41 КУПАП, а саме: наказом від 31.12.2018 року №2 звільнено з посади веб-дизайнера з 31.12.2018 року по п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін ОСОБА_2 У табелі обліку використання робочого часу за грудень 2018 року 31.12.2018 (в день звільнення) проти прізвища ОСОБА_2 значиться позначка «4» години. Належні при звільненні кошти у сумі 2650,37 грн. перераховано на картковий рахунок 04.01.2019 р. відповідно до платіжного доручення №126 від 04.01.2019 р.

В судому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав та суду пояснив, що не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.03.2019р. за № ПЛ3571/152/АВ/П/ПТ та з висновками викладеними в Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ПЛ3571/152/АВ від 01.03.2019р. Наказом № 2 від 31.12.2018р. звільнено з посади веб-дизайнера ОСОБА_2, яка наполягала на невідкладному звільненні. Заява про звільнення датується 31.12.2018р. Заробітна платня та інші виплати ОСОБА_2 проводились на зарплатну картку АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до заяви ОСОБА_2 31.12.2018р. зарплатна картка була заблокована і в зв»язку зі святами їй був необхідний час на її відновлення. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» з 30.12.2018р. по 03.01.2019 р. працював не в штатному режимі, виконуючи банківські операції не в повному обсязі і не за всіма операціями ( лист № С8І052АN163CQS42 від 25.03.2019р.). Відповідно до Наказу № 1/ПР від 31.12.2018р. про надання святкових днів на ФОІІ ОСОБА_1, надано вихідні дні з 02.01.2019р. по 03.01,2019р. включно. Належні при звільнені ОСОБА_2 кошти у сумі 2650.37грн. перераховано на картковий рахунок 04.01.2019р. відповідно до платіжного доручення № 126 від 04.01.2019р. Претензії у ОСОБА_2 відсутні, збитки державі не нанесені. Просив суд провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, всебічно, повно і обєктивно дослідивши матеріали адміністративної справи, що мають доказове значення, оцінивши їх у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки судом не встановлено, що у ОСОБА_1 був умисел на несвоєчасну виплату ОСОБА_2 належних їй грошових коштів на день звільнення.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов»язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є субєктом правопорушення, всіх обовязкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 41 КУпАП, крім іншого, передбачено відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 116 КЗпП України настає за наявності двох юридичних фактів: порушення власником строків розрахунку при звільнені та вини власника. У разі відсутності вини не настає відповідальність. Аналізуючи матеріали перевірки, відсутня вина ФОП ОСОБА_1 в порушені строків розрахунку при звільненні ОСОБА_2, оскільки таке порушення відбулось з незалежних від нього причин.

При викладених обставинах, суд приходить до висновку, про недоведеність з боку Управління держпраці у Полтавській області того факту що ФОП ОСОБА_1 скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, а висновки викладені Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ГІЛ3571/152/АВ від 01.03.2019р. та Протоколі про адміністративне правопорушення від 01.03.2019р. за № ПЛ3571/152/АВ/П/ПТ не відповідають фактичним обставинам. Крім того, дана обставина підтверджується і довідкою від 25.03.2019 року виданою АТ КБ «Приватбанк» відповідно до якої 30-31 грудня 2018 року та 1-2 січня 2019 року СЕП НБУ не приймав міжбанківських платежів, платежі Приватбанку виконувалися 03.01.2019 року.

Таким чином суд погоджується із логічними висновками ОСОБА_1 про невідповідність обставин зазначених у протоколі фактичним обставинам та щодо вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

У даному випадку, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 1 КУпАП, ґрунтувався на припущеннях.

За таких підстав, вина у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ст. 41 ч. 1 КУпАП відсутня.

Інші докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

А тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, відтак, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП - закрити в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3