Справа №582/916/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Петен
Номер провадження 33/816/17/19 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. , з участю особи, що притягається до відповідальності ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до відповідальності ОСОБА_2 на постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним і підданий адміністративному стягненню за те, що 12.07.2018 о 00:05 годині по вул. Михайлівська в с. Вільшана Недригайлівського району Сумської області, керував автомобілем марки АЗЛК 2140, д.р.н. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в установленому порядку в присутності двох свідків, і такими своїми діями порушив п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування постанови суду та закриття провадження у вказаній справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що постанова є незаконною, була винесена судом з порушенням законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в той день алкогольні напої не вживав, пив лише квас, що і пояснював працівникам поліції після його зупинки. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями вимог процесуального закону, оскільки він складався після скоєння правопорушення і без присутності понятих, які були доставлені пізніше. Окрім того, поняті не бачили події з самого початку. Зауважує, що оскільки йому працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою технічних засобів, то протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом.

Зазначає, що не мав наміру відмовлятись від проходження медичного огляду, про що свідчить його пропозиція провести цей огляд у лікарні в м. Ромни, при цьому він вважав, що працівники поліції, які складали протокол, підпорядковані Роменському ВП ГУНП в Сумській області, а отже огляд міг бути проведений там.

Вказує на те, що не отримував копію протоколу під розписку, як того вимагає законодавство, а відеозаписи, які є в матеріалах справи є неналежним доказом, оскільки дата на усіх чотирьох уривках не відповідає даті протоколу.

Показання свідків також вважає недопустимим доказом з огляду на те, що свідок ОСОБА_3 є раніше судимою особою, який в судовому засіданні показав, що він допомагає працівникам поліції, бо перебуває на їх обліку, а свідок ОСОБА_4 взагалі нічого не пам'ятала та є співмешканкою ОСОБА_3

Окрім того вказує, що допитані судом працівники поліції є заінтересованими особами у визнанні його винним у вчиненні правопорушення, а отже суд має сприймати їх покази критично.

Таким чином ОСОБА_2 вважає, що за наведених ним порушень, судом першої інстанції не доведено наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №387462 від 12.07.2018, який було складено відносно ОСОБА_2 за те, що останній керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4. та ОСОБА_3 (а.с.3-4), а також поясненнями допитаних у судовому засіданні працівників поліції ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не пропонувалося здійснити огляд на стан сп'яніння за допомогою технічних засобів не впливають на правильність висновків судді про наявність факту відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, оскільки положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», передбачена альтернативність проведення такого огляду, зокрема, як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і лікарем закладу охорони здоров'я.

Що стосується доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями вимог процесуального закону, оскільки він складався після скоєння правопорушення і без присутності понятих, які були доставлені пізніше, то їх слід визнати непереконливими, оскільки згідно матеріалів справи протокол складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП та в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які своїми підписами засвідчили правильність викладених у ньому даних. До того ж, слід зауважити, що законодавець не ставить вимог до того, що свідки, залучені поліцейськими для засвідчення факту відмови проходження огляду на стан сп'яніння, окрім цього повинні на власні очі бачити сам факт керування транспортним засобом особою, яка притягається до відповідальності, а отже, суд не бере до уваги доводи апелянта в цій частині.

Крім того, суд правильно встановив той факт, що ОСОБА_2 дійсно пропонував працівникам поліції пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі м. Ромни, однак не погоджувався з вимогою працівників поліції пройти такий огляд в Недригайлівській ЦРЛ. Не заперечується вказана обставина і самим апелянтом.

Проте, вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 за № 1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. за № 1103, чітко визначено, що поліцейський повинен забезпечити доставку особи до найближчого закладу охорони здоров'я, яким для с. Вільшана, Недригайлівського району Сумської області (місце зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2), є саме Недригайлівська центральна районна лікарня, розташована в смт. Недригайлів Сумської області.

Таким чином, суддя першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що працівники поліції уповноважені були везти ОСОБА_2 для проведення медичного огляду на стан сп'яніння до найближчого територіально наближеного закладу охорони здоров'я, яким є Недригайлівська ЦРЛ, та не пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння.

За таких обставин вважаю, що керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та, відмовляючись від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки та в найближчому закладі охорони здоров'я - Недригайлівській ЦРЛ, ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, що і було зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №387462 від 12.07.2018.

Тому підстав для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, як на цьому наголошує апелянт, не вбачається.

Вважаю, що дослідивши матеріали справи, суддя місцевого суду вірно розцінив такі дії ОСОБА_2 як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відповідно до встановленого порядку, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що йому під розписку не передали копію протоколу, не заслуговують на увагу суду, оскільки ОСОБА_2 відмовився як від підпису протоколу, так і від отримання його копії, що не може вважатися недотриманням вимог закону працівниками поліції.

Окрім того, суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу того, що надані поліцейськими на підтвердження його вини відеозаписи є неналежним доказом, оскільки дата у всіх чотирьох уривках не відповідає даті протоколу, з огляду на те, що дані докази взагалі не були покладені в основу постанови на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неправдивості пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то на думку суду, вони не підтверджуються матеріалами справи, оскільки жодних доказів, в обґрунтування вказаної позиції, суду надано не було. Крім того, показання свідків підтверджуються поясненнями працівників поліції, які не викликають у суду сумнівів щодо їх правдивості, оскільки вказані особи представляють інтереси держави та суспільства і не є заінтересованими особами.

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку. Відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 була забезпечена можливість надати свої пояснення по справі, взяти участь у дослідженні та поданні нових доказів на спростування обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, однак жодного доказу, який би спростовував винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ним надано не було.

Таким чином, перевіряючи рішення судді суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги вважаю, що викладені в ній доводи про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи та перевіреними суддею доказами, які об'єктивно узгоджуються між собою та підтверджують факт порушення ОСОБА_2 п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому постанова судці Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року відносно ОСОБА_2 є законною, та підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.

.