Справа № 548/317/19
Провадження № 3/548/123/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2019 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Лубенського управління Головного управління ДФС у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки АДРЕСА_1, українки, гр. України, з вищою освітою, працюючої головним бухгалтером Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області, не одруженої, неповнолітніх дітей немаючої, такої, що раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності,ідентифікаційний код НОМЕР_1,

за ст. 163-1 ч.1 КУпАП, суддя

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу № 255 від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1, працюючи на посаді головного бухгалтера Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців м. Хорол Полтавської області порушила порядок ведення податкового обліку, а саме 24.01.2019 року несвоєчасно подала податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2018 року, граничний строк подачі якої становить 21 січня 2019 року, чим порушила п.п. 49.18.1 (49.18.2) пункту 49.18 статті 49 пункту 203.1 статті 203 Податкового Кодексу України.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 сою вину не визнала, пояснивши, що вона 15 січня 2019 року сформувала всі необхідні звіти, в тому числі і з податку на додану вартість та в електронній формі подала до органів ДФС, вважаючи, що в строк подала всі звіти. Про те згодом на електрону пошту надійшло повідомлення від ДФС, що звіт не прийнято. Вказане повідомлення вона відкрила лише 24 січня 2019 року і відразуж повторно подала звіти нічого в них не виправляючи. всі звіти були прийняті. Вважає, що прапвопорушення вчинено не умисно, а тому її вина відсутня.

Вислухвши пояснення ОСОБА_1, дослідившинаявні у справі документи та документи надані особою, що притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до наступних висновків.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ суд обов'язково має встановити наявність або відсутність умисної форми вини вчиненого діяння.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суддя прийшов до висновку щодо відсутності умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість в строк до 21 січня 2019 року, так як нею 15 січня 2019 року подавалася така податкова декларація в органи ДФС, про те з причин незалежних від ОСОБА_1 органами ДФС ця декларація прийнята не була. Таким чином її вина виражена не в формі умислу, а в формі необережності, що виключає адміністративну відповідальність.

Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 не вживала заходи для своєчасного подання податкової декларації, чи ухилялася від її подання, що може свідчити про наявність умисної форми вини.

Тобто надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня подія та суб'єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 62, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 9, 11, 163-1 ч.1, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 284, 285, 287 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Старокожко В.П.