ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 348/708/19

17 травня 2019 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця Новгородської області, Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого районним мисливствознавчем ДП «Надвірнянський лісгосп», раніше не притягався до адміністративної відповідальності, громадянина України.

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 00129 від 22.03.2019 р. ОСОБА_1 22.03.2019 р. порушив правила утримання диких тварин у неволі, а саме допустив відсутність дозволу на утримання кабанів у вольєрному рекреаційному комплексі «Страгора-2» у кв. 48, 49 Надвірнянського лісництва ДП «Надвірнянський лісгосп», чим порушив ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист тварин від жорстокого повадження», ч. 2 ст. 17 Закону України «Про тваринний світ», та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 88-1 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні в якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає протокол необґрунтованим, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП. Так, він не є суб`єктом вказаного правопорушення, оскільки до його повноважень не входить вирішення питання про отримання дозволу на утримання диких тварин. Крім того, відсутня об`єктивна сторона вказаного правопорушення, оскільки питання видачі дозволів на утримання диких тварин на даний час є неврегульованим на рівні закону. Просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами ст.ст. 245, 252 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, у КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній справі. У вищевказаних процесуальних документах, зокрема, необхідно викласти всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі сукупності досліджених доказів, і обґрунтувати наявність складу правопорушення та його кваліфікацію.

За змістом ст.ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та до його змісту висуваються спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити у собі, зокрема, дані про час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Цих вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у повній мірі виконано не було.

За ст. 9 КУпАП, що регламентує поняття адміністративного правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до норм КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Диспозиція ч. 3 ст. 88-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил утримання диких тварин у неволі або в напіввільних умовах.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони тваринного і рослинного світу.

Безпосередній об`єкт - правила утримання диких тварин.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у формі порушення правил утримання диких тварин у неволі або в напіввільних умовах.

Суб`єкт адміністративного проступку загальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Як вбачається з долученої копії посадової інструкції, в посадові обов`язки районного мисливствознавця ДП «Надвірнянський лісгосп», яку обіймає ОСОБА_1 , входить організація і здійснення ведення мисливського господарства на території мисливських угідь підприємства, забезпечення проведення всього комплексу робіт на закріпленій території через єгерську службу. При цьому посадовими обов`язками він не уповноважений вирішувати питання щодо звернення від імені підприємства до відповідного державного органу з метою отримання дозволу. Це питання належить до компетенції директора підприємства.

Тому ОСОБА_1 не може бути суб`єктом адміністративного правпорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП.

Крім того, відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до положень законів України «Про адміністративні послуги», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі документа дозвільного характеру або відмови у його видачі; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб`єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Водночас у законах України «Про тваринний світ», «Про Червону книгу України», «Про захист тварин від жорстокого поводження», «Про рослинний світ» такі вимоги відсутні.

Крім того, правила видачі дозволів на спеціальне використання диких тварин та інших об`єктів тваринного світу, віднесених до природних ресурсів загальнодержавного значення до 28 січня 2019 року врегульовувались наказом Мінекобезпеки від 26.05.1999 № 115, зареєстрованим у Мін`юсті 09.09.1999 № 608/3901. Однак, відповідно до додатку 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 505-р «Про скасування деяких актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади» даний наказ скасований як такий, що не відповідає закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (тобто з 28.01.2019 р. нормативно-правовий документ втратив чинність).

Вказаний стан правового регулювання відображений у пояснювальній записці до проекту закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання процедури видачі документів дозвільного характеру у галузі спеціального використання об`єктів тваринного та рослинного світу з метою приведення у відповідність законодавчої бази до вимог законів України "Про адміністративні послуги" та "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності"» (реєстр. № 9332 від 09.02.2019 р.).

Як вбачається з долученої до матеріалів справи відповіді Міністерства екології та природних ресурсів України від 06.12.2016 р. на адресу ДП «Івано-Франківський лісгосп» щодо отримання документів дозвільного характеру, останні констатують, що такий режим правового регулювання унеможливлює видачу дозволів на утримання диких тварин в неволі. Крім того зазначається, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» утримання мисливських тварин у напіввільних умовах - це утримання набутих у встановленому порядку мисливських тварин у штучно створених умовах, в якій вони живляться переважно природними кормами, але не мають вільно переміщуватись за межі штучно ізольованої ділянки мисливського угіддя. Тобто, видача дозволу на утримання в установленому порядку мисливських тварин у штучно створених умовах (вольєрі), в яких вони живляться переважно природними кормами, але не мають можливості вільно перевищуватися за межі штучно ізольованої ділянки мисливського угіддя законодавством не передбачена.

Отже, відсутність правового регулювання видачі дозволів на утримання диких тварин у неволі виключає протиправність діяння та як наслідок - об`єктивну сторону вказаного правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП, до матеріалів справи не додано.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Усупереч приписів вказаної норми КУпАП складений відносно ОСОБА_1 протокол не підтверджений жодними фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

За таких умов, протокол про адміністративне правопорушення № 00129 від 22.03.2019 р., складений щодо ОСОБА_1 неможливо визнати процесуальним документом, який засвідчує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП.

З огляду на наведене, на порушення вище вказаних вимог ст. 256 КУпАП, дії, що поставлені ОСОБА_1 у провину, фактично не визначені та неконкретні, що позбавляє можливості надати їм вірну правову оцінку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Подані до суду матеріали не містять об`єктивних та фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 88-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дані протоколу є сумнівними.

На підставі викладеного та виходячи з положень статті 62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище наведене суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 88-1 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 88-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга на постанову подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Міськевич О.Я.