н/п 3/174/48/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області по ч.3 ст.126 КУпАП відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешкає по вул.Словянська, 2, м.Вільногірськ Дніпропетровської області, не працює ,

якому згідно ст.268 КУпАП розяснені його права та обовязки,-

В С Т А Н О В И В :

16 березня 2019 р., о 10 год. 20 хв., на 301 км а/д М-06 Київ- Чоп, водій ОСОБА_1 керував ТЗ, будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою державного виконавця Сіра Т.В. Вільногірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.02.2019 № ВП 46091019 на підставі ст.71 п.9 ч.2 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вину не визнав та показав, що про те, що є заборгованість по аліментам та що відносно нього ДВС винесено постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, не знав, про це дізнався лише, коли його зупинили працівники поліції та склали протокол. На даний час ДВС дана постанова скасована. Умислу на вчинення вказаного правопорушення не мав.

Вислухавши ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, при складенні протоколу порушені вимоги ст.256 КУпАП, а саме:

- не долучені будь-які докази на підтвердження зазначених в протоколі обставин, зокрема на підтвердження отримання ОСОБА_1 повідомлення щодо вжиття відносно нього обмежувальних заходів, тобто обізнаності останнього щодо наявності постанови державного виконавця, якою встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, причини несплати аліментів, тощо.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (субєкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, субєктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_1 при складенні протоколу не конкретизовані, його вина у вчиненні правопорушення не доведена, тому склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.183-1, ст.284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія на імя ОСОБА_1 серії ХМА 262366 - повернути останньому.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис ОСОБА_2