КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3509/2019 Постанова винесена суддею Шестопаловою Я.В.
Категорія: ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 09 червня 2019 року о 03 год. 25 хв. по вул. Свято-Покровська, 17 в смт. Гостомель Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «FORD MONDEO», номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданого спеціальними сигналами червоного та синього кольору, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі, державний номерний знак НОМЕР_2 , на вул. Свято-Покровська, 17, чим порушив п.п. 2.4 ПДР України.

Крім того, 09 червня 2019 року о 03 год. 25 хв. по вул. Свято-Покровська, 17 в смт. Гостомель Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем «FORD MONDEO», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при розгляді даної справи не досконало досліджено особу правопорушника, обставини правопорушення, а також не було доведено вину у вчиненні даних протиправних діянь в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Зокрема, зазначає, що, незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням на лікарняному, суд розглянув справу у його відсутність, чим позбавив його можливості реалізувати зазначені у ст. 268 КУпАП права, що є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини.

Крім того, зазначає, що захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону, оскільки суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також судом порушено і вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, його майнового стану, пом`якшуючих обставин при обранні виду адміністративного стягнення, оскільки у матеріалах справи та тексті постанови не вбачається, щоб усі ці аспекти в повному обсязі досліджувалися та враховувалися судом під час судового засідання. При цьому у матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо.

Окрім цього, суд розглянув справу відносно нього поверхнево і формально, не допитавши свідків у судовому засіданні, керуючись лише наданими письмовими поясненнями свідків, однак такі пояснення осіб не можуть братися до уваги, оскільки вони не надали показання у судовому засіданні під присягою.

За таких обставин, вважає, що під час ухвалення місцевим судом оскаржуваної постанови, не було дотримано порядку ухвалення судових рішень, а відтак, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Дана справа неодноразово призначалась до розгляду у суді апеляційної інстанції, зокрема, на 19.09.2019 року та 17.10.2019 року, проте за клопотаннями захисника Майко М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 37/19 від 31.07.2019 р., щодо її зайнятості в іншому судовому процесі тау зв`язку із перебуванням у відрядженні, відкладалась.

Між тим, у наступні судові засідання, призначені на 31.10.2019 року та 19.11.2019 року, ОСОБА_1 та його захисник Майко М.В. не з`явилися, від ОСОБА_1 надійшли заяви, в яких він, підтримуючи вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та розглянути справу без його особистої участі, а від захисника Майко М.В. ніяких клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Майко М.В.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколах про адміністративні правопорушення серії ОБ № 182810 та серії ОБ № 182811, які складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідними посадовими особами та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та рапорті інспектора ПП Щура А.А. , в якому викладені обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння та у зв`язку з цим пропозицію пройти відповідний огляд.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується як відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, так і рапортом інспектора ПП Щура А.А., відповідно до яких, виявивши у ОСОБА_1 під час спілкування, ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нерозбірлива мова, почервоніння обличчя, працівники поліції у присутності двох свідків запропонували йому пройти огляд із застосуванням приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 дав свою згоду, але після піднесення приладу «Драгер» до водійського вікна, водій різко здійснив рух та поїхав з місця події, проте в подальшому, після недовготривалого переслідування та блокування транспортного засобу «FORD MONDEO», номерний знак НОМЕР_1 , з водієм ОСОБА_1 , який був за кермом, було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що письмові пояснення свідків не є доказами, оскільки свідки не надали показання у судовому засіданні під присягою, то вони є власним тлумаченням норм закону ОСОБА_1 , оскільки таких положень чинний КУпАП не містить.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та розгляд справи судом першої інстанції у його відсутність, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи через його хворобу, то, досліджуючи такі його твердження, слід вказати на те, що, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, ОСОБА_1 не долучив до нього підтверджуючих документів, що він хворіє, а враховуючи те, що це була повторна неявка ОСОБА_1 у судове засідання без поважних причин, то такі дії ОСОБА_1 свідчать про їх спрямування на затягування розгляду справи, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у його відсутність.

До того ж зазначені права ОСОБА_1 міг в повній мірі реалізувати у суді апеляційної інстанції, проте, до суду апеляційної інстанції він не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його особистої участі, та будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надав, як не привів він таких і в поданій ним апеляційній скарзі.

Крім того, за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність його винуватості у вчиненні правопорушень.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст. 38 КУпАП, при цьому враховано положення ст. 36 КУпАП, і з огляду на те, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною і передбачає накладення стягнення на водіїв лише у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, посилання на відсутність в матеріалах справи даних про його особу та їх неврахування при накладенні стягнення є недоречними.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок в протоколах про адміністративні правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, обґрунтовано визначив вид та розмір стягнення, що підлягає накладенню на ОСОБА_1 , з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що в повній мірі відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.