Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/107/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Бурко Р. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., при секретарі Верещагіній В.В., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника - адвоката Комахи Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2017 року в справі про притягнення:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З представлених матеріалів адміністративної справи вбачається, що згідно постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Дана постанова набрала законної сили, інших даних про її апеляційне оскарження ОСОБА_3 матеріали справи не місять і таких не представлено.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, оформленого ІПП в м. Києві Здоровицею М.М. - ОСОБА_3 31.08.2017 року о 20.40 год. керував автомобілем «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_1 по а/д Київ-Чоп М06 (18 км) з ознаками алкогольного сп'яніння (млява мова, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота) і в порушення п.2.5 ПДР України, у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому порядку.

Постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2017 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_3 у вчиненні даного правопорушення повністю підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді районного суду як незаконну та необгрунтовану, а провадження у справі закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, ОСОБА_3 зазначає про порушення його права на захист та справедливий суд, яке виразилось у тому, що він не приймав участі у розгляді справи, вважає, що всі матеріали справи сфабриковані працівниками поліції, оскільки він не міг керувати автомобілем 31 серпня 2017 року по а/д Київ-Чоп, так як перебував на заробітках у РФ і повернувся на територію України лише 24 вересня 2017 року.

Крім того, вказує про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням вимог ст.ст. 265-1, 265-2 та 266 КУпАП, без тимчасового вилучення посвідчення водія, відсторонення його від керування та затримання автомобіля, у протоколі неправильно вказані його дані, а саме паспорт старого зразка.

Стверджує, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, рішенні суду не грунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи, а зміст постанови не відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 вказує про те, що він не був своєчасно та належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду, копію оскаржуваної постанови отримав лише 18 лютого 2019 року, після ознайомлення з матеріалами справи, а тому пропустив строк на апеляційне оскарження з незалежних від нього, об'єктивних причин, який просить поновити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник Комаха Т.С. апеляційну скаргу підтримали повністю, просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, не наполягали на витребуванні з Департаменту патрульної поліції у м. Києві додаткових даних, просили суд прийняти рішення на підставі тих даних, які містяться у справі.

З'ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови суду вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності розглянута без нього, дані про отримання ним судової повістки, матеріали справи не містять.

Таким чином, права ОСОБА_3 ( ст.268 КУпАП ) порушені, строк на апеляційне оскарження постанови суду від 24 листопада 2017 року пропущений ОСОБА_3 з незалежних від нього, об'єктивних причин і підлягає поновленню.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння, згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Працівники поліції при встановленні порушення та складанні протоколу про адміністративне правопорушення повинні неухильно дотримуватись Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", інструкцію (затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в МЮ України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853) з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, в якій в розділі IX викладені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, фактичні обставини цієї справи свідчать про те, що ОСОБА_3, згідно постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року, вже притягався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Дана постанова набрала законної сили, інших даних, які б свідчили про її апеляційне оскарження, ОСОБА_3 або його захисником, під час перегляду справи не представлено.

Після цього, ОСОБА_3, згідно протоколу, 31.08.2017 року о 20.40 год. керував автомобілем «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_1 по а/д Київ-Чоп М06 (18 км) з ознаками алкогольного сп'яніння (млява мова, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота) і в порушення п.2.5 ПДР України, у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому порядку.

Крім того, як вбачається з рапорту інспектора патрульної поліції в м. Києві Здоровиці М.М. стосовно ОСОБА_3 31.08.2017 року, крім оформлення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, складено ще два адміністративних матеріалів за ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП ( а.с. 5)

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у своїх поясненнях, які долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що ОСОБА_3 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Drager» та від проходження огляду в медичному закладі (а.с.3-4);

Таким чином, версія ОСОБА_3 про те, що він не міг і не керував 31.08.2017 року о 20.40 год. автомобілем «Ford Mondeo» по а/д Київ-Чоп М06 (18 км) з ознаками алкогольного сп'яніння і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому порядку, спростовується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

Апеляційний суд, під час перегляду справи, в повній мірі надав всім учасникам судового розгляду, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Однак, ОСОБА_3 своїми правами не скористався, під час його допиту, у деталях плутався, на конкретні питання давав нечітки, абстрактні відповіді, на витребуванні додаткових даних з управління Патрульної поліції в м. Києві, разом з адвокатом не наполягав, на підтвердження своїх доводів надав лише довідку Держприкордонслужби від 12 лютого 2019 року про те, що 21.08.2017 року перетнув державний кордон України потягом Харків - Москва та 24.09.2017 року у зворотному напрямку потягом Москва - Миколаїв.

При цьому, з матеріалами справи ОСОБА_3 ознайомився лише 18 лютого 2019 року, тобто заздалегідь знав про рішення Кіровського районного суду та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 130 УпАП кваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого ним правопорушення, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, при цьому становить велику суспільну небезпеку, його особу, відношення щодо вчиненого, інші обставини у справі та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке відповідає меті стягнення, а також запобіганню вчинення нових правопорушень.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності, порушення його права на захист та необґрунтованість рішення суду, не знайшли свого об'єктивного підтвердження, то підстави для скасування постанови судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_3 - відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д.Л. Іванов