Справа 573/593/19
Номер провадження 3/573/283/19
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2019 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Свиргуненко Ю. М., розглянувши матеріали, які надійшли із Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого,

за ч. 2 ст. 187 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №121112 від 04 квітня 2019 року вбачається, що 20 березня2019 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_1, який перебуває під адміністративним наглядом, під час перевірки працівниками поліції за місцем проживання був відсутній вдома, за адресою: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 42 без поважних причин, чим порушив п. 2 обмежень адміністративного нагляду.

Дії останнього кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КУпАП, тобто порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначено, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Отже, відповідно до викладених вище положень національного законодавства України, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь.

Відповідальність за ч. 2 ст. 187 КУпАП настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, за яким кваліфіковані дії ОСОБА_1 Зокрема, дії останнього кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КУпАП як такі, що вчинені повторно протягом року. Проте у фабулі протоколу відомості про це відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 2 ст. 187 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: