Номер провадження: 33/813/557/19
Номер справи місцевого суду: 534/36/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Черевко П.М., розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладенона нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір 384, 40 грн. на користь держави, -

встановив:

20 лютого 2019 року до Татарбунарського районного суду Одеської області з Комсомольсь- кого міського суду Полтавської області надійшла справа про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2, з матеріалів якої слідує, що 16 грудня 2018 року о 03 год.55 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Конституції у м.Горішні Плавні Полтавської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний № НОМЕР_1, не ввімкнув покажчик повороту на круговому русі при зїзді з круга, порушивши тим самим вимоги п.п.9.2б Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Після зупинення зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 16 грудня 2018 року о 03 год.55 хв. на вул.Миру у м.Горішні Плавні Полтавської області було зясовано, що водій керував зазначеним автомобілем з ознаками алкогольного спяніння (не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). У звязку з чим поліцейським СРПП ВП2 КВП ОСОБА_3 ОСОБА_2 було за- пропоновано пройти огляд на стан спяніння або на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» або в установі охорони здоровя. Але від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_2 у судовому засіданні 07.03.2019 р. свою провину не визнав, пояснивши, що керував автомобілем без ознак алкогольного спяніння, з протоколом про адміністративне правопорушення він не був згоден, а тому відмовився давати пояснення особі, що склала зазначений протокол.

У судове засідання на 15 березня поточного року ОСОБА_2 не зявився, надіслав до суду заяву, в якій повідомив про проходження амбулаторного лікування на його намір особисто бути присутнім при розгляді даної справи, зазначивши, що курс лікування закінчується 18.03.2019 р.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір 384, 40 грн. на користь держави.

21 березня 2019 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 та закрити провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові вказує, що ОСОБА_2 мав намір досягти спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності, а також, що знаходження на амбулаторному лікуванні не перешкоджає явці у судове засідання за викликом..

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до п.1 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

У відповідності до ст.245 КУпАП районний суд всебічно, повно і обєктивно дослідивши всі обставини справи, правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд умотивовано кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за такими ознаками, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Факт відмови порушника від проходження тестування та медичного огляду підтверджується

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 062898 від 16.12.2018 р.;

- копією постанови серії ДПО18 № 879984 від 16. 12.2018 р. про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у протоколі про адміністративне правопорушення записані в якості свідків, з аналізу яких слідує, що ОСОБА_2 у їх присутності було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкогольних напоїв або наркотичних засобів на місці на приладі «Драгер Алкотест», або у медичному закладі, але зазначений водій відмовився проходити медич- ний огляд на стан спяніння в установленому порядку;

- матеріалами відеозапису події, тощо (а.с.1, 2,3,4,5,6,7).

Ухилення осіб, керуючих транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння утворює склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тому обґрунтованим є висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу зазначеного правопорушення.

Посилання автора апеляційної скарги на необґрунтованість твердження суду першої інстанції щодо наміру ОСОБА_2 затягнути розгляду даної справи з метою звільнення його від адміністративної відповідальності у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення спростовуються наступним.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 постійно проживає у звязку з роботою у м.Горішні Плавні (колишня назва Комсомольськ), де вчинив зазначене правопорушення 16.12.2018 р., про що до міського суду за місцем його проживання надійшли матеріали, він надав до суду заяву про надіслання зазначеної адміністративної справи до району юрисдикції Татарбунарського районного суду Одеської області за місцем його реєстрації, яке знаходиться на значній відстані від його постійного проживання. Викликаний до суду на 07 березня поточного року для участі у розгляді даної справи, ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю скористатися правовою допомогою. У судове засідання 14 березня цього року ОСОБА_2 не зявився, надіслав до суду заяву, в якій повідомив про проходження амбулаторного лікування на його намір особисто бути присутнім при розгляді даної справи, зазначивши, що курс лікування закінчується 18.03.2019 р., тоді як строк притягнення його до відповідальності спливає 16 березня поточного року.

Щодо посилання ОСОБА_2 на перебування на амбулаторному лікуванні як на перешкоду зявитися до суду за викликом, то він у засіданні 07.03.2019 р. дав пояснення щодо свої дій, висловивши свою позицію щодо притягнення його до відповідальності, а також у нього був представник, фахівець в області права, що надало суду першої інстанції підстави для висновку про намагання ОСОБА_2 будь-яким чином досягти спливу строку його притягнення до адміністративної відповідальності.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують, відсутність ознак каяття та всі обставини справи..

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами обґрунтованим є висновок суду, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові необґрунтовано вказує, що ОСОБА_2 мав намір досягти спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності, а також, що знаходження на амбулаторному лікуванні не перешкоджає явці у судове засідання за викликом є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права які б призвели до неправильного вирішення справи.

В звязку з викладеним, прихожу до висновку, що постанова районного суду є законною і обґрунтованою. Підстав для скасування чи зміни постанови не встановлено, а апеляційна скарга за викладених обставин повинна бути залишена без задоволення.

На підставі викладеного й керуючись ст.293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір 384, 40 грн. на користь держави залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду: ОСОБА_6