КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юрдига О.С.,

за участю представника Київської митниці ДФС ЗахароваА.О.,

захисника особи, яку притягнуто адміністративної відповідальності ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень 00 коп. з конфіскацією в дохід держави України вилученого згідно протоколу від 22 травня 2018 року №0408/12500/18 товару, а саме: злитки, монети та медалі - 357 шт.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на те, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП, ст. 526 ч. 4 МК України суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 та незважаючи на п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не вирішив питання щодо правильності складеного протоколу та інших матеріалів по справі про адміністративне правопорушення та не повернув справу для доопрацювання.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складено з порушенням вимог щодо форми протоколу про порушення митних правил, затвердженого наказом Мінфіну України від 31.05.12 № 652, а саме, місце складання протоколу визначена як «Київська митниця ДФС», тобто назва юридичної особи, замість зазначення назви певного населеного пункту або координат. Окрім того, вказаний протокол не містить повного імені ОСОБА_5, не наведено її по батькові, тобто без фактичної ідентифікації фізичної особи як громадянина України.

Зазначає, що документи митниці на т.1 а.с. 23-27 (акти проведення огляду та ін.) не засвідчені відповідно до п. 10 п.п. 8, 11 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом МЮУ від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстрованого МЮУ 22 червня 2015 р. за № 736/27181, оскільки не містять відмітки «Копія» на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа, назви посади особи, яка засвідчила копію, її прізвища, ініціалів, а тому є такими, що не набули юридичної сили

Вважає, що при проведенні розгляду справи за участю представника митниці, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що довіреність вказаного представника (т.1 а.с. 100) є нікчемною в силу ч.3 ст. 247 ЦК України через відсутність в ній дати її видачі, а тому помилково допустив його до участі у справі, врахувавши його пояснення як доказ.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_3 з митними правилами України не знайома, та вчинила дане порушення митних правил з необережності, у зв'язку з власною необізнаністю; монети, які вона мала при собі під час перетину митного кордону України належать їй особисто; вину у вчиненому правопорушенні вона визнала повністю, наміру порушувати митні правила не мала.

Окрім того, суд першої інстанції не дав жодної оцінки поясненню ОСОБА_3 в протоколі опитування щодо її розлучення із чоловіком, її заявам у т.1 а.с. 66 -70, 76-77, 81-84, 88-90, заявам її брата ОСОБА_6 у т.1 а.с. 79-80 щодо її перебування у шоковому стані у зв'язку із розлученням із чоловіком, підозру на отруєння, втратою орієнтування у житті та іншими обставинами, що свідчать про її перебування 22.05.18 у нервовому стані через збіг тяжких особистих та сімейних обставин, внаслідок чого вона не в повному обсязі розуміла значення своїх дій та дій оточуючих її людей, що свідчить про відсутність бажання та можливість ОСОБА_3 порушити будь-які правила.

Виходячи з добросовісної необізнаності ОСОБА_3, належності їй відповідних монет, відсутність ознак їх приховування, потерпілих, завдання будь-якої шкоди будь-кому, даних про особу ОСОБА_3, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, вважає, що суд першої інстанції мав усі підстави для висновку звільнення її від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю вчиненого, обмежившись щодо неї усним зауваженням або накладенням штрафу без конфіскації майна.

Одночасно з вимогами апеляційної скарги, захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначивши, що розгляд справи проведено за відсутності ОСОБА_3, про існування оскаржуваної постанови суду захиснику стало відомо лише 29 листопада 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4, який просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку представника митниці про законність постанови суду, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови ( ч. 2 ст. 294 КУпАП ).

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що розгляд справи проведено 09 листопада 2018 року за відсутності ОСОБА_3, дані про вручення їй у визначений законом строк копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи відсутні, а тому вважаю доводи захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження обґрунтованими, а відтак з метою забезпечення права на доступ до правосуддя пропущений строк підлягає поновленню, а апеляційна скарга розгляду.

Згідно ст.ст. 280, 294 ч.7 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.486 МК України завданням провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з вимог ст.489 МК України, якою передбачено обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил, винесення постанови про накладення адміністративного стягнення означає, що вчинення правопорушення митних правил особою, яка притягується до відповідальності, доведено в повному обсязі, підтверджується зібраними у справі доказами, що особа винна у порушенні митних правил і на неї має бути накладено адміністративне стягнення, передбачене санкцією відповідної статті МК України.

Як вбачається з постанови, зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконано в повному обсязі, а висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає вимогам ст. 245 КУпАП.

Згідно ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений МК України Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення тощо, і за які МК України передбачена адміністративна відповідальність.

Як убачається з матеріалів справи, 22 травня 2018 близько 20 години 20 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_3, яка прилетіла до України з США, м. Нью-Йорк, транзитом через Туреччину, м. Стамбул, рейсом ТК 0459, літаком авіакомпанії &q?ил;Turkish Airlines&q?ет;, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України та засвідчила про факти, що мають юридичне значення.

Після перетину пасажиркою «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор», на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України пасажирці на питання щодо наявності в неї товарів, необхідних для декларування, відповіла, що має при собі менше, ніж 10 000 доларів США.

Під час проведення митного контролю багажу пасажирки із застосуванням технічних засобів контролю за допомогою рентген-апарату, який знаходиться у залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», у її ручній поклажі виявлено предмети, ззовні схожі на монети.

Під час проведення митного огляду багажу та ручної поклажі в службовій кімнаті митниці залу „Приліт терміналу „D ДПМА Бориспіль у багажі громадянки України ОСОБА_3 виявлено злитки, монети та медалі 357 шт., які містилися в двох місцях ручної поклажі (жіноча сумка та валіза), що знаходилися в бежевих пакетах з тканини.

Предмети переміщувалися без ознак приховування та зі слів пасажирки належать їй особисто та є власною колекцією.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації громадянка України ОСОБА_3 не подавала, з приводу декларування переміщуваних нею товарів (предметів) до інспекторів митниці не зверталася.

Частиною 2 статті 366 МК України передбачено, що канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Таким чином, своїми діями громадянка України ОСОБА_7 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою України ОСОБА_3, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор», банківських металів, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі та переміщення яких через митний кордон обмежено, що передбачено Інструкцією про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженою Постановою Правління НБУ № 148 від 27 травня 2008 року зі змінами внесеними Постановою Правління НБУ № 312 від 25 липня 2012 року, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

22 травня 2018 року працівниками митниці відносно ОСОБА_3 складено протокол про порушення митних правил № 0408/12500/18, за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Відповідно до ст. 471 Митного кодексу України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно вимог ст. 366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Як убачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, суддя повно, всебічно та об'єктивно дослідив їх, заслухав пояснення представника митного органу та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України.

Такий висновок суду відповідає представленим у справі доказам, зокрема, даним, які містяться в :

- протоколі про порушення митних правил № 0408/12500/18 від 22 травня 2018 року (а.с.2-9);

- протоколі опитування в справі про порушення митних правил №0408/12500/2018 від 22 травня 2018 року, у якому вона зазначила, що з митними правилами України не знайома, та вчинила дане порушення митних правил з необережності, у зв`язку з власною необізнаністю. Монети, які вона мала при собі під час перетину митного кордону України належать їй особисто. Вину у вчиненому правопорушенні визнає повністю, наміру порушувати митні правила вона не мала та сталося це випадково через незнання ним митних правил України (а.с.10-22);

- доповідній записці старшого державного інспектора ВМО №4 митного посту «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС та описі предметів, виявлених у ОСОБА_3 (а.с.14-15);

- акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №192 (а.с.24);

- акті перевірки виробів із дорогоцінних металів та каменів (а.с.25);

- висновку № 1 від 12 липня 2018 року (дослідження зразків згідно з постановою про призначення товарознавчої експертизи від 31 травня 2018 року в справі про порушення митних правил № 0408/12500/18) (а.с.3558);

- у власноручних письмових поясненнях ОСОБА_3 (а.с.69-70).

Доводи апеляційної скарги про неповноту дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається те, що усі істотні для справи обставини з'ясовані всебічно, повно та об'єктивно, встановленим обставинам дана належна юридична оцінка.

Суд обґрунтовано допустив до участі у розгляді вказаної справи представника митниці Клімова С.Г. на підставі довіреності, яка оформлена відповідно до вимог закону з терміном дії до 31 грудня 2018 року та датою видачі 20 березня 2018 року.

Щодо доводів захисника про проведення судом розгляду за відсутності ОСОБА_3, то вони не спростовують висновків суду про вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з'являлася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

У зв'язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_3

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Права ОСОБА_3 на справедливий розгляд справи не порушені у зв'язку з тим, що вона не проявляла належної зацікавленості у результатах розгляду її справи протягом тривалого часу, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду її справи. Окрім того, з метою реалізації права ОСОБА_3 на доступ до правосуддя, судом апеляційної інстанції поновлено строк на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови суду.

Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з постанови при накладенні стягнення, суд врахував характер скоєного, особу правопорушниці ОСОБА_3 та призначив стягнення (у виді штрафу), яке відповідає меті виховання правопорушника та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Доводи захиснка про можливість застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.22 КупАП та звільнення її від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу винної, зокрема те, що ОСОБА_3 вперше притягується до відповідальності, ступінь її вини у вчиненому, майновий стан, обставини, які б обтяжували його відповідальність відсутні в матеріалах справи, однак наведена апелянтом сукупність обставин, з урахуванням характеру вчиненого, не дають підстав для застосування положень ст.22 КУпАП та звільнення правопорушника від відповідальності за малозначністю скоєного.

Призначаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував дані вимоги закону і обґрунтовано обрав ОСОБА_3 стягнення у межах санкції ст.471 МК України у виді штрафу з конфіскацією вилученого майна.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 з митними правилами України не знайома, та вчинила дане порушення митних правил з необережності, у зв'язку з власною необізнаністю не спростовує її вини у вчиненні правопорушення, оскільки відповідно до ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що кожна особа має можливість ознайомитися з митними правилами України на українській та англійській мовах, які розміщені на інформаційних стендах та рідкокристалічних табло в аеропорту ще до перетину &quig;білої лінії&qual;, а також звернутися до стійки митної консультації, яка розміщена перед &qubl;білою лінією&qu с;, за роз`ясненнями митних правил України.

Крім того, слід зазначити, що на особу, яка перетинає митний кордон України покладений обов`язок митного оформлення будь-яких товарів, що перевищують неоподатковану норму. У випадку неналежного виконання цього обов`язку особа несе персональну відповідальність, згідно законодавства України, незалежно від обставин, які в неї склалися. Таким чином, доводи захисника щодо недостатнього знання ОСОБА_3 митного законодавства щодо переміщення валюти через митний кордон України, не можуть слугувати підставою для визнання особи невинуватою, оскільки відповідальність за порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК Українинастає як при умисній, так і необережній формі вини.

З урахуванням викладеного, вважаю, що всі обставини справи судом першої інстанції досліджено всебічно, повно та об'єктивно, висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови та направлення справи на новий судовий розгляд не встановлено.

Керуючись ст.ст. 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С.Юрдига

Справа № 33/824/402/19 Категорія: ст.471 МКУ

Головуючий у першій інстанції - Вознюк С.М.