Справа № 720/2226/18
Провадження 3/720/7/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у звязку із тим, що 05 грудня 2018 року о 19 годині 05 хвилин по вул. Хотинській в м. Новоселиця Чернівецької області керував автомобілем марки «ВАЗ-21063», держномер СЕ 3132 АВ в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що у вечорі 05 грудня 2018 року підїхав на автомобілі марки «ВАЗ-21063», держномер СЕ 3132 АВ, за своєї дружиною біля магазину «Бонус». Оскільки, дружину потрібно було почекати, він в магазині зустрів друзів, з якими вжив алкогольні напої, після чого передзвонив знайомому ОСОБА_2 та попросив приїхати й забрати автомобіль, оскільки він вжив алкогольні напої. В цей час до нього, підїхали поліцейські та склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП. Оскільки, він в стані спяніння автомобілем не керував, просив провадження у справі закрити.

Свідок ОСОБА_2 підтвердив, що у вечорі 05 грудня 2018 року йому передзвонив сусід ОСОБА_1 та попросив підїхати до нього в м. Новоселиця та забрати автомобіль, оскільки він вжив алкогольні напої та не може їхати за кермом.

Інспектор поліції ОСОБА_3 пояснив, що 05 грудня 2018 року поліцейські не зупиняли ОСОБА_1, на момент їх приїзду автомобіль був прикаркований, знаходився в неробочому стані та ОСОБА_1 перебував в ньому, у звязку із чим, на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ч.1 КУпАП відповідальність особи настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) спяніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) спяніння, а згідно ст. 9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і перебування її в стані алкогольного спяніння або відмова від проходження медичного огляду на стан спяніння.

Відповідно до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2018 року, останній керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Факт перебування ОСОБА_1 в стані спяніння підтверджується висновком Новоселицької ЦРЛ № 247 від 05 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обовязковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

В матеріалах справи будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 керував в стані спяніння транспортним засобом не має.

З метою перевірки обставин, викладених у протоколі судом було витребувано відеозапис порушення та матеріали проходження медичного огляду, проте в жодному з вказаних доказів не має підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані спяніння або визнання ним даного факту.

Більш того, постановою поліцейського від 05 грудня 2018 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП у звязку із порушенням вимог п. 15.9 ПДР та зупинкою автомобіля марки «ВАЗ-21063», держномер СЕ 3132 АВ, на перехресті доріг, що підтверджує той факт, що на момент приїзду на місце працівників поліції, ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки транспортний засіб був припаркований.

До того ж, інспектор поліції ОСОБА_3 пояснив, що він не бачив, щоб ОСОБА_1 керував 05 грудня 2018 року транспортним засобом, а протокол відносно нього за ст. 130 ч.1 КУпАП був складений на припущеннях того, що він міг керувати в стані спяніння автомобілем до цього.

Таким чином, особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення не спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що він вживав алкогольні напої після парковки (зупинки) автомобіля та в стані спяніння автомобілем не керував, а вказаний висновок у протоколі зроблений на припущеннях, що є неприпустимим та свідчить про безпідставність складеного протоколу.

За наведених обставин, ані протокол про адміністративне правопорушення, ні висновок щодо результатів медичного огляду від 05 грудня 2018 року, не можуть бути визнані допустимими доказами вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані спяніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП та п. 1 розділу ХІ Інструкції, затвердженої наказом МВС від 07 листопада 2015 року № 1395, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

В той же час, ОСОБА_1 не був відсторонений поліцейським від керування транспортним засобом, який йому був повернутий, що свідчить про те, що підозра поліцейського у тому, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння була необґрунтованою.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані спяніння, із урахуванням наявних сумнівів, які згідно ст. 62 Конституції України тлумачаться на користь ОСОБА_1, вважаю, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, у звязку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч.1, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Суддя: