Справа №: 310/1308/19
3/310/491/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року м. Бердянськ

Суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Прінь І.П., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управдіння Укртрансбезпеки у Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №0009116 від 12.02.2019 року, який був складений старшим державним інспектором ВДК Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Синицьким В.В., було встановлено, що 12 лютого 2019 о 15 год. 20 хв. на 138 км а/д Н-30 у Запорізькій області при перевірці водія транспортного засобу ВАЗ 21061, д/н НОМЕР_2 відповідно до посвідчення водія ЯТА №210952, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажира на таксі виявлено порушення: здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання, яим порушено вимоги ст.58 ГПК України, а також без одержання ліцензії на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, передбаченої п.24 ч.1 ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 64 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у скоєному правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що йому подзвонив його знайомий і попросив поїхати забрати та відвезти людину. Машина не його, а ОСОБА_2 Це було лише один раз. Перевезенням пасажирів він не займається.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, суду пояснив, що автомобіль НОМЕР_3 знаходиться у нього в користуванні. 12.02.2019р. він дав автомобіль ОСОБА_1 на кілька днів, щоб той зїздив в село до матері.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно з ч.1 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Узагальнене поняття підприємницької діяльності дається в ст.42 ГК України, згідно якого підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобовязання виникає, зокрема із господарського договору.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець.

Положеннями ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено поняття ліцензії - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб'єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб'єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Обєктивна сторона вказаного у протоколі правопорушення полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як субєкта підприємницької діяльності або здійснення без одержання ліцензії видів господарської діяльності.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки істотною ознакою адміністративного правопорушення, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 247, 283 КУпАП України,

П о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП України закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в десятиденний строк з моменту винесення.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду ОСОБА_3