Дата документу Справа № 329/1010/16-п
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/5/19
Єдиний унікальний № 329/1010/16-п Головуючий в 1-й інстанції - Богослов А.В.
Категорія - ст.122 ч.4 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції - Гріпас Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Гріпас Ю.О., за участю адвоката ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, пенсіонер, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_4 10.06.2016, приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Миру с. Панфілівка Чернігівського району Запорізької області, перед зміною напрямку (розворотом) виїхав на зустрічну смугу руху, на яку в'їзд заборонено вузькою суцільною лінією, не переконавшись, що це є небезпечним для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку, чим змусив останнього змінити швидкість, напрямок руху, що створило аварійну обстановку.

В апеляційній скарзі з доповненням ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови через невідповідність викладених у ній висновків, фактичним обставинам справи, неповноту, упередженість з'ясування усіх обставин події правопорушення зазначає, що протоколи про адміністративне правопорушення від 10.06.2016 року стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (стосовно останнього за ст.124 КУпАП) складені з порушеннями положень Інструкції з оформлення матеріалів. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ч.4 ст.122 КУпАП п'ять разів направлявся на доопрацювання, однак вказані в постановах місцевого та апеляційного суду недоліки усунуті не були. Апелянти посилаються на відсутність в діях ОСОБА_4 порушень правил дорожнього руху та в якості доказу залучають висновок експерта №72 від 02.11.2018 року.

Також апелянти посилаються не недопустимість доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення. Вважають, що вина ОСОБА_4 у ДТП не доведена, а надані матеріали не містять належні та допустимі докази адміністративного правопорушення.

Крім того, апелянти зазначають, що під час судового засідання 23.10.2018 року заявлено відвід судді Богослова А.В. який не був розглянутий.

З огляду на що, просять оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні адвоката ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, просив скасувати постанову судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 23.10.2018, а також постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2016; потерпілого ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав, що вона не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині визнання вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та ін.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до вимог ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що згідно протоколу серія АП2 № 314605 від 10.06.2016 року зазначено, що ОСОБА_4 10.06.2016, приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Миру с. Панфілівка Чернігівського району Запорізької області, перед зміною напрямку (розворотом) виїхав на зустрічну смугу руху, на яку в'їзд заборонено вузькою суцільною лінією, не переконавшись, що це є небезпечним для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку, чим змусив останнього змінити швидкість, напрямок руху, що створило аварійну обстановку.

Вивчивши матеріали справи та мотиви прийнятого рішення, встановлено, що під час постановлення рішення судом першої інстанції не перевірено усіх обставин справи про адміністративне правопорушення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно з роз'ясненнями п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає такий підхід до розгляду адміністративної справи спрощеним, а висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 в порушенні правил дорожнього руху - сумнівним.

Висновки судді щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП є суперечливими і підлягають виключенню з постанови.

Так, постановляючи рішення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, суддя суду першої інстанції посилається як на докази винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 наданими в судовому засіданні, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім того, суд першої інстанції в своїй постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення від 10.06.2016 складений щодо ОСОБА_3 та постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2016, якою встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутні порушення правил дорожнього руху, передбачені ст.124 КУпАП.

ОСОБА_4 під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував про наявність його вини у порушенні ПДР України, вважає, що саме в діях водія ОСОБА_3 наявні порушення правил дорожнього руху, які призвели до настання ДТП.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази на які послався суд, викладені в постанові формально доводять лише настання певних наслідків ДТП. За таких обставин висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а докази, на які послався суд першої інстанції, не доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення та не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Твердження апелянтів стосовно відсутності належних доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, на думку апеляційного суду є слушними. Так з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_4 10.06.2016 року. Протягом тривалого розгляду справи про адміністративне правопорушення п'ять разів матеріали направлялись на доопрацювання, однак жодним чином органом, що уповноважений на складання матеріалів про адміністративне правопорушення не було усунуто недоліків зазначених в постановах, як місцевого суду та і апеляційної інстанції.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Такий висновок судді є непослідовним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обране суддею рішення про необхідність закриття справи за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП відповідає вимогам закону, а висновок про винуватість ОСОБА_4 у порушенні вимог ПДР України, наведений у мотивувальній частині є таким, що не підтверджується дослідженими доказами, а тому постанова в цій частині підлягає скасуванню.

Разом з тим, апеляційна скарга в частині скасування постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2016 року стосовно ОСОБА_3 розгляду не підлягає, оскільки в одній апеляційній скарзі може бути оскаржено рішення суду в рамках однієї справи. Діючим кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено можливості оскарження до суду апеляційної інстанції в одній апеляційній скарзі декількох постанов місцевого суду, прийнятих в рамках розгляду окремих адміністративних справ, які не були об'єднані в одне адміністративне провадження.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянтів, щодо нерозглянутого відводу судді Богослову А.В., оскільки в судовому засіданні 23.10.2018 року суддею було розглянуто дану заяву, що підтверджується журналом судового засідання та звукозаписом судового засідання.

Оскільки кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено процесуальних норм, які регламентують заявлення відводу судді та порядок його розгляду, в даному випадку необхідно керуватись положеннями КПК України.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_2 вже заявляли судді Богослову А.В. відвід в даній справі, в задоволенні якого відмовлено, а тому заявлений повторно відвід 23.10.2018 року суддею залишено без розгляду. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом розглянуто заяву про відвід та порушень законодавства про адміністративні правопорушення в цій частині, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та провадження в справі закрито у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, скасувати в частині визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

В частині закриття провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду Ю.О. Гріпас