КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1399/2019 Постанова винесена суддею Луценко О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Бахмач Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 01 листопада 2018 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Opel Zafira», державний номерний знак НОМЕР_1, по просп. Мінському, 2/1 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального закону, просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, про що зазначено в постанові, однак за змістом протоколу про адміністративне правопорушення, йому в провину було висунуто те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, що є окремим складом правопорушення, при цьому в справі відсутні будь-які докази того, що він керував транспортним засобом у стані сп'яніння.

Апелянт також стверджує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, йому ніхто не пропонував такий огляд у медичному закладі, а свідки, указані в протоколі, взагалі не були присутніми при зупинці транспортного засобу під його керуванням. Крім того, зазначає, що працівник поліції не виконав вимог ст. 266 КУпАП, п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок) і не направив його для огляду в заклад охорони здоров'я, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, поважність причин пропуску якого мотивував тим, що судовий розгляд відбувся за його відсутності, а копію постанови він отримав лише 20 лютого 2019 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду Люлічем О.В. пропущений з поважних причин, оскільки справу було розглянуто без його участі і твердження апелянта про те, що він з постановою ознайомився лише 20 лютого 2019 року не спростовуються матеріалами справи, а тому процесуальний строк оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду виконані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп'яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку.

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп'яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону також відображені і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи дотримання працівником поліції зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення належним чином не перевірив та, хоча і дослідив письмові матеріали справи, але не звернув уваги на те, що вони не узгоджуються між собою та не доводять обставин, викладених у протоколі, отже висновки судді в постанові про невиконання водієм ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР не відповідають фактичним обставинам провадження.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 423018 від 01 листопада 2018 року, ОСОБА_2 цього ж дня о 16 год. 15 хв. в м. Києві по просп. Мінському, 2/1 керував автомобілем «Opel Zafira», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, проте від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1).

Зі змісту письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які долучені до протоколу, слідує, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, як за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», так і в медичному закладі у лікаря-нарколога (а.с. 2, 3). Але такі пояснення суперечать відеозаписам з нагрудної камери працівника поліції, які також долучені до протоколу.

Так, на першому відеозаписі зафіксовано як працівник поліції в присутності двох свідків запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» і від такого огляду ОСОБА_2 відмовився. Однак далі пропозиції від поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я не надходило і поліцейський відразу ж повідомив, що стосовно ОСОБА_2 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із інформації, зафіксованої на другому відеозаписі, слідує, що під час ознайомлення ОСОБА_2 з протоколом про адміністративне правопорушення працівник поліції знову повідомив, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», а тому і складено протокол про адміністративне правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що працівник поліції не пропонував йому проведення огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я, навпаки він просив поліцейських провести такий огляд саме у лікаря-нарколога, але отримав відмову в цьому.

Обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення та дії працівників поліції, що передували цьому, з огляду на дані з відеозаписів, узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2

Таким чином, аналіз наявних у справі доказів дає підстави для висновку про невідповідність зазначених у поясненнях свідків відомостей про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння, зокрема у закладі охорони здоров'я, даним відеозаписів з нагрудної камери поліцейського та протоколу про адміністративне правопорушення, в якому відсутня інформація про те, які види огляду на стан алкогольного сп'яніння пропонувалися водію (на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу чи в закладі охорони здоров'я, або після відмови від огляду на місці зупинки транспортного засобу в закладі охорони здоров'я) і лише вказано про відмову водія від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого порядку.

Враховуючи, що після незгоди водія ОСОБА_2 на проведення огляду на стан сп'яніння з використанням спеціального технічного засобу, працівники поліції, в порушення передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією процедури проведення огляду водія на стан сп'яніння, не забезпечили такий огляд в закладі охорони здоров'я і взагалі не пропонували його проведення водію, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого порядку, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Відтак відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження доказами по справі. При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, суддя дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини за результатами оцінки наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів в їх сукупності, з огляду на положення ст. 62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова Оболонського районного суду від 31 січня 2019 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року, якою

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік і стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко