КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1131/2019 Суддя у першій інстанції: Дубановська І.Д.
Категорія: ч. 1 ст.172-6 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ФричТ.В., за участю, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, прокурора Лавренюк Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, державного виконавця Білоцерківського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно постанови суду ОСОБА_3, будучи державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, являючись суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону в порушення вимог ч.1 ст.45 даного Закону, п.1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року №2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17 липня 2016 року №959/29088, несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію за 2017 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або самоврядування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суддею першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, розглянуто справу формально, не досліджено докази по справі, не встановлено причини та не взято до уваги її доводи щодо несвоєчасного подання декларації за 2017 рік.

Також апелянт зазначає, що вона з 2016 року по теперішній час перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку. Нею вживалися всі заходи щодо своєчасного подання декларації, але відсутність власного технічного обладнання, ключа ЕЦП, діючої особистої електронної адреси, призвело до складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апелянт звертає увагу, що суд розглянув справу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали адміністративної справи вважаю, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як, вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 250 КУпАП при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбаченістаттями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов'язковою.

Про те, як вбачається з матеріалів справи, суддею першої інстанції не вжито заходів, для виклику в судове засідання прокурора для розгляду адміністративного протоколу щодо ОСОБА_3, судовий розгляд проведений без участі прокурора, що є порушенням процесуальних норм права, тому суддя погоджується з апелянтом в цій частині, та вважає, що дана обставина є беззаперечною, а тому судове рішення прийняте з порушенням вимог ст. 250 КУпАП, є не законним та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_3 згідно з наказом № 1809/3 від 16.11.2015 /а.с. 21/ призначено 18 листопада 2015 року на посаду державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов'язковим елементом об'єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 вину у вчиненому правопорушенні визнала в частині несвоєчасної подачі декларації, що і не заперечувала під час апеляційного розгляду, про те зазначила, що в неї був відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, оскільки, виникли обставини, які не залежали від її волі.

Таким чином, а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ані прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб'єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, обов'язковим елементом об'єктивної сторони складу правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також поважність причини її несвоєчасного подання.

Крім того, згідно з п. 2 роз'яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 була зобов'язана до 1 квітня 2018 року подати до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, проте, без поважних причин, подала її лише 5 квітня 2018 року, тим самим порушила норми ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», що передбачає адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

З таким висновком погодився і суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_3 винною у вчиненні даного адміністративного корупційного правопорушення.

Дійсно,за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік ОСОБА_3 подана до Реєстру 05.04.2018 (а.с. 29).

Однак, не своєчасна подача ОСОБА_3 декларації, як було встановлено під час апеляційного розгляду, була обґрунтована обставинами, що вона з 2016 року по теперішній час перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку, нею вживалися всі заходи щодо своєчасного подання декларації, але відсутність власного технічного обладнання, ключа ЕЦП, діючої особистої електронної адреси, призвело до несвоєчасної подачі декларації.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_3 діялаумисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в її діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не з'ясовувався, а ні під час перевірки причин несвоєчасності подання декларації працівниками поліції, а ні в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи апелянта, вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутня суб'єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Таким чином вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАПє безпідставним та необґрунтованим. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_3, подавши декларацію за 2017 рік 05.04.2018 р., мала умисел на порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чи переслідувалабудь-який корупційний інтерес. Прокурором в судовому засіданні, в судді апеляційної інстанції, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_3 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_3 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич