Справа 350/153/19
Номер провадження 3/350/84/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Семків Л.Й., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ОСОБА_1 відділення поліції Калуського ВП ГУ НП України у Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (50) Рожнятівського району, Івано-Франківської області, не працюючого, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 100490, 11 січня 2019 року, о 01 годині 44 хвилин, у селищі Рожнятів по вул. Шкільна, на території ОСОБА_1 відділення поліції, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109» з явними ознаками алкогольного спяніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота ). Від проходження медичного огляду на визначення стану спяніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 ОСОБА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, суду пояснив, що він транспортним засобом 11 січня 2019 року о 01 год.44 хв. не керував. 11 січня 2019 року на територію ОСОБА_1 відділення поліції автомобілем заїхав ОСОБА_3, а він перебував в салоні вказаного транспортного засобу в якості пасажира. Незрозуміло з якої причини поліцейські склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Протокол за ст.130 ОСОБА_2 в його присутності не складався, зі змістом протоколу його ніхто не ознайомлював. Той факт, що протокол за ст.130 ч.1 ОСОБА_2 в його присутності не складався підтверджується копіями постанов, які були складені на нього за ніби-то порушення ним вимог ст.122 ч.1, 126 ч.1 ОСОБА_2. Ці постанови дійсно були складені на нього та в його присутності, однак складання цих протоколів зумовлено тим, що поліцейський сказав, "що так треба", тобто що треба скласти ці протоколи, і заплатити за них штраф, інакше погрожував залишити автомобіль на штрафплощадці. Ці постанови повинні бути складені не на нього, а на ОСОБА_3, про що він, а також ОСОБА_3 говорили поліцейським, однак поліцейський поза камерою говорив, що немає значення хто керував, треба заплатити штраф, і на цьому все закінчиться. Тепер з"ясувалося, що вони склали протокол ще й за ст.130 ОСОБА_2. Просить не притягувати його до відповідальності, бо він не керував транспортним засобом.

Свідок ОСОБА_3 дав суду показання про те, що приблизно о 01 год. 30 хв. 11 січня 2019 року він на автомобілі марки «ВАЗ 2109» заїхав на територію ОСОБА_1 відділення поліції. ОСОБА_2 автомобілем не керував, а перебував в салоні в якості пасажира. Про те, що автомобілем керував саме він, свідок, він говорив поліцейському. Що стосується занесення його в протокол, який складений за ст.130 ч.1 ОСОБА_2 в якості свідка, то хоче пояснити, що цей протокол не складався в його присутності чи присутності ОСОБА_2 Як він тепер розуміє, поліцейський дав йому, свідкові , підписати чистий бланк протоколу і говорив при цьому, що це документ, який він зобов"язаний заповнити щоб повернути автомобіль, а не притягнути ОСОБА_2 до відповідальності. Якби протокол складався то це було б зафіксовано на відеозаписі, який доданий поліцейським. Постанови про вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.122 ч.1, 126 ч.1 ОСОБА_2 дійсно були складені на ОСОБА_2 і поліцейський не роз"яснював наслідки їх складання, хоч говорив про те, що потрібно заплатити за них штраф, інакше погрожував забрати автомобіль на штрафплощадку. Однак він, свідок, бажав підписати ці постанови особисто, оскільки саме він заїхав на територію поліції а не ОСОБА_2, однак поліцейський сказав, що раз протокол уже складений на ОСОБА_2 то він і повинен підписати його, а інший бланк протоколу він не буде псувати.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративні правопорушення, свідка, вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає до закриття за відсутністю складу адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно до ч. 1 ст.7 ОСОБА_2 ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.245 ОСОБА_2, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст.280 ОСОБА_2 орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідальність за ч.1 ст.130 ОСОБА_2 наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Отже, обовязковою ознакою обєктивної сторони правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті ОСОБА_2, є керування транспортним засобом в стані спяніння або відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 ОСОБА_2 не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

ОСОБА_2 стверджує, що у вказаний в протоколі день та час автомобілем марки «ВАЗ 2109» не керував, керування транспортним засобом здійснювала інша особа - ОСОБА_3, однак і останнього не зупиняли працівники поліції.

ОСОБА_3, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення його свідком, повністю підтвердив пояснення ОСОБА_2, зокрема пояснив, що на територію ОСОБА_1 відділення поліції автомобіль марки «ВАЗ 2109» заїхав під його керуванням, а не ОСОБА_2, однак і його працівники поліції не зупиняли. Поліцейські підїхали до автомобіля, яким він керував приблизно через 20 хв. після того, як він припаркував його.

Пояснення даного свідка про те, що саме він керувавав автомобілем, однак його не зупиняли працівники поліції підтверджено даними відеозапису, де видно, що ОСОБА_3 стверджує про те, що він керував автомобілем, що автомобіль патрульних поліцейських підїхав ззаду до автомобіля, який стоїть біля приміщення ОСОБА_1 Тобто з початку запису видно, що автомобіль не рухається.

Інший відеофайл містить інформацію наступного змісту. Інспектор поліції запитує: "Хто водій". ОСОБА_3 стверджує: "Я водій". Інший інспектор заперечила сказане ОСОБА_3;" Ні,ні", після чого відеозапис обривається. Інший відеофайл містить інформацію про те, що ОСОБА_2 у відповідь на вимогу поліцейського пройти тест на визначення стану алкогольного спяніння стверджує поліцейським про те, що він автомобілем не керував, а керував ОСОБА_3, який на запитання поліцейського:" Хто керував автомобілем" тпідтверджує працівникам поліції, що саме він керував автомобілем.

Отже, відеофайли не містять даних про факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а працівниками поліції достовірно не встановлено, хто керував автомобілем.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Будь-які докази, які б об'єктивно підтверджували про те, що ОСОБА_2 11 січня 2019 року, о 01 годині 44 хвилин, у селищі Рожнятів по вул. Шкільна (територія ОСОБА_1 відділення поліції) керував транспортним засобом, у справі відсутні.

Отже, за відсутності факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, підстав вимагати від нього проходити огляд для визначення стану алкогольного спяніння не було, а відтак і сам факт перебування його у стані спяніння, чи відмова від проходження огляду не є підставою для складання протоколу.

Крім цього, підставними є твердження свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про те, що протокол за ст.130 ч.1 ОСОБА_2 відносно останнього не складався з огляду на наступне.

З протоколу серії ОБ № 100490 від 11.01.2019 вбачається, що ознайомлюватися зі змістом протоколу, від дачі пояснень та від отримання його копії ОСОБА_2 відмовився.

Однак відеозаписом підтверджено, що поліцейським оформляються тільки постанови, за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.126 ч.1 , 122 ч.1 ОСОБА_2, а протокол за ст.130 ч.1 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_2 не складається.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов'язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення час та день, а також у визначеному в ньому місці, матеріали справи не містять.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 ОСОБА_2, ОСОБА_2 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи, пояснення свідка та відеозаписи не містять відомостей, які б підтверджували поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом. Судом встановлено відсутність обовязкового елементу обєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 ОСОБА_2 - керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

Відповідно до п.1 ст. 247 ОСОБА_2 обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 247 ч.1 п.1, 266, 279, 283, 284 ОСОБА_2,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: