Номер провадження: 33/813/126/19
Номер справи місцевого суду: 492/1495/18
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 492/1495/18

Одеській апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участі секретаря - Драганової Ю.С.,

особи, які прийняли участь у судовому засіданні:

- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2,

- захисник - Гладенко Олександр Миколайович,

- свідок - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 27.11.2018 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі - 10 200 грн. на користь держави з позбавленням керування транспортним засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп..

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, 07.09.2018 р. о 21 год. 20 хв., ОСОБА_2, по вул. Соборній у м. Арциз Одеської області, керував автомобілем марки «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, продув алкотестер «Драгер 0405», відповідно до якого у водія ОСОБА_2 виявлено 1,29 ‰ (проміле) алкоголю, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності 2 (двох) свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 24 - 25).

ОСОБА_2в апеляційній скарзі просить вищезазначену постанову суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що працівниками поліції порушено процедуру зупинення транспортного засобу та порядок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Апелянт посилається на те, що постанову прийнято без повного встановлення обставин справи. Судом першої інстанції порушено право ОСОБА_2 на захист.

ОСОБА_2, Гладенко О.М. - захисник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - Гладенко О.М., вислухавши пояснення свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині постанови послався на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи та підтверджена дослідженими суддею доказами. Вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 334906 від 07.09.2018 р.; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 07.09.2018 р., які пояснили, що в їх присутності ОСОБА_2 пройшов огляд для встановлення стану сп'яніння та відмовився від підпису у протоколі; результатом приладу «Драгер - 0405» від 07.09.2018 р.; рапортом інспектора ГРПП ВОДГР УПД ГУНП в Одеській області Светового В.М..

За результатами дослідження апеляційним судом у судовому засіданні зазначених вище доказів встановлені наступні обставини.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №334906 від 07.09.2018 р. (а. с. 5) зазначено, що ОСОБА_2по вул. Соборній у м. Арциз Одеської області керував автомобілем марки «Honda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що працівниками поліції порушено процедуру зупинення транспортного засобу та порядок проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння. Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що огляд на стан алкогольного сп'яніння проводився в присутності лише одного свідка.

Крім того, ОСОБА_2 посилається в судовому засіданні на те, що він не керував транспортним засобом в той час коли його зупинили працівники поліції. Тим самим апелянт не порушував вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом задоволено клопотання ОСОБА_2 про витребування відеозапису подій адміністративного правопорушення та було направлено відповідний запит до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області.

13.02.2018 р. від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області надійшов лист-відповідь на запит, відповідно до якого надати суду наведені відео матеріали немає можливості.

З приводу відеозапису з нагрудних камер суд звертає увагу на таке. Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 р. № 100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Відповідно до вказаної Інструкції використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 3.1 Розділу І Інструкції).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. п. 1-7 розділу 2 Інструкції, п. п. 3-4 Порядку огляд водія на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що під час проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння він був присутній один. Інших свідків не було.

Відсутність відеозапису з нагрудних камер не дає апеляційному суду можливості для спростування наведених доводів апеляційної скарги і доводів, на які апелянт посилається, як на доказ своєї невинуватості в судовому засіданні.

Таким чином, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У результаті перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, аналізу добутих в апеляційному суді доказів, приходжу до висновку, що доводи апеляційної скарги про недоведеність скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Згідно з приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена належними та допустимими доказами, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

Стаття 247 КУпАП не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі, як недоведеність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Тому, у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Пунктом третім частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що докази, на які послався суд першої інстанції у постанові, є недостатніми, а інших, об'єктивних доказів у справі немає та під час апеляційного розгляду вони не встановлені. Можливості їх отримати вичерпані.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній адміністративній справі йдеться не про скоєння кримінального злочину, а про вчинення адміністративного правопорушення. Але, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію закону (ст. 284 КПК України) та ст. 62 Конституції України, як норму прямої дії.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст. ст. 7, 252, 280, 294 КУпАП, Одеській апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін