Єдиний унікальний номер 728/2129/18
Номер провадження 3/728/4/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання - Горбач .Д.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

потерпілої - ОСОБА_2

розглянувши матеріали, які надійшли з Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українки, громадянки України, уродженки і жительки м. Бахмач, Чернігівської області, вулиця Конотопська, б. 40-А, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружена, має одну неповнолітню дитину, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3, ФОП «Кобзиста», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, -

за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.19 листопада 2018 року до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 104560 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП, де вказано, що 26 жовтня 2018 року о 08 годині 30 хвилин остання, перебуваючи в громадському місці неподалік будинку №40-А по вулиці Конотопській в м. Бахмач Чернігівської області висловлювалась на адресу громадянки ОСОБА_2 нецензурною лайкою та намагалася вдарити, чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вона протиправних дій по відношенню до ОСОБА_2 не вчиняла, яка в свою чергу забігла до неї у двір і вчинила сварку.

3.Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 26 жовтня 2018 року вона поверталась до дому і коли ОСОБА_2 проходила біля господарства ОСОБА_1, остання вибігла з двору і почала нецензурно виражатись, а потім вдарила потерпілу. Дані обставини бачила сусідка.

4.Працівник поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він отримав повідомлення, в якому ОСОБА_2 скаржилась на ОСОБА_1, а також зустрічну заяву від ОСОБА_1

Також ОСОБА_3 підкреслив, що він обставин сварки не бачив, а лише опитав свідка зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі чого було складено протокол.

ІІІ. Оцінка Суду.

5.Відповідно до статті 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

6.Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

7.Згідно із статтею 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

8.З однієї сторони на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи наявний лише зазначений вище протокол, пояснення потерпілої ОСОБА_2, письмові пояснення свідка ОСОБА_4, рапорт про виявлення кримінального правопорушення від 26 жовтня 2018 року та рапорт від 13 листопада 2018 року.

З іншої сторони, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повністю заперечила вчинення адміністративного правопорушення, що виходячи із змісту статті 251 КУпАП розглядається як один із видів доказів.

9.Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суддя враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

10. В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення та рапорти працівників поліції не можуть бути визнані належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

11.Також, Суд позбавлений можливості перевірити пояснення свідка ОСОБА_4, яка в судове засідання не зявилась.

В цій ситуації Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_5 проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_4 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1, при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останньої, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, яка не була допитана в судовому засіданні і пояснення якої мають вирішальне значення по даній справі.

12. При оцінці та співставленні двох протилежних доказів (пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та пояснень потерпілої), які спростовують один одного Суд позбавлений можливості однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого, статтею 173 КУпАП.

Так само із рапортів працівників поліції (див. пункт 8) неможливо встановити обставини, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, при цьому вони не відображають події зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1

13. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав,

керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 173, 247, 276-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_6