справа № 631/820/19
провадження № 3/631/281/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2019 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріал від Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 018641 від 29 червня 2019 року вбачається, що 29 червня 2019 року о 22 годині 20 хвилин в селі Новоселівка, по вулиці Челюскіна, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива річ. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнала та пояснила суду, що рухаючись на своєму автомобілі в селі Новоселівка напроти цвинтару в неосвітленому місці зненацька позаду керованого нею автомобіля засвітилися фари іншого автомобіля та були включені проблискові маячки на автомобілі спеціального призначення. ОСОБА_1 прийняла вправо, щоб пропустити вказаний автомобіль та зупинила керований нею автомобіль на правому узбіччі. Після зупинки до неї підійшов чоловік в форменому одязі поліції та повідомив, що на керованому нею автотранспортному засобі не горить одна фара, намагаючись в такий спосіб примусити її вийти з автомобіля. При цьому працівник поліції не повідомив своє прізвище, звання та орган, представником якого він являється, говорив, що їй достатньо і нагрудного знаку. На її прохання відразу повів себе протиправно, документи показувати не бажав, що в неї визвало підозру та занепокоєння за свою безпеку. ОСОБА_1 говорила, що вона майже дома і обов`язково усуне несправність та прохала обмежитись попередженням, а якщо її дії загрожують безпекою іншим учасникам дорожнього руху супроводити її до двору. Поліцейський їй відмовив, наполягав на тому щоб вона вийшла з автомобіля. ОСОБА_1 з метою особистої безпеки вирішила цього не робити і спілкувалась з працівником поліції через частково відкрите вікно. Працівник поліції безпідставно почав звинувачувати ОСОБА_1 в тому, що вона вживала спиртні напої та керувала транспортним засобом у стані сп`яніння. З метою спростування вищевказаних звинувачень ОСОБА_1 повідомила, що готова пройти обстеження в медичному закладі, але інший поліцейський відмовив їй, мотивуючи тим, що пройти огляду на стан сп`яніння можна на місці зупинки транспортного засобу. Поведінкою поліцейського вона була обурена і закрила вікно, припинивши спілкування. Що в подальшому робили поліцейські та особи, які прибули на місце зупинки ОСОБА_1 бачила частково і майже нічого не слухала. Складали вони якість протоколи чи ні, їй на той час не було відомо. Через деякий час працівники поліції з місця зупинки її транспортного засобу поїхали. ОСОБА_1 поїхала до свого домоволодіння. Про складання відносно неї протоколу про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення її стало відомо лише після виклику в суд.

Представник правопорушника адвокат Орда С. Б. у судовому засіданні підтримав думку ОСОБА_1 та вважав, що дії працівників поліції не відповідають вимогам закону України. Пояснив суду, що у матеріалах справи відносно ОСОБА_1 відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували скоєння нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 018641 від 29 червня 2019 року не відображені фактичні обставини подій, що відбувалися на місці зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції 29 червня 2019 року. Крім того в протокол про адміністративне правопорушення, складений почерком, текст якого не можливо повністю прочитати, в протоколі маються виправлення в даті складання протоколу та вказано, що посвідчення водія видане в НОМЕР_2 році, місце проживання понятого ОСОБА_2 , що вказане в протоколі, не відповідає вказаному місцю проживання відповідно даних його пояснення. Всупереч вимогам статтей 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол складався не в присутності водія. Такі порушення є неприпустимими і не відповідають вимогам «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року. Працівники поліції в даній ситуації діяли не професійно, не вжили заходів для забезпечення умов, при яких ОСОБА_1 могла адекватно оцінювати відносно чого йде спілкування між нею та працівниками поліції, своїми діями спровокували конфліктну ситуацію з ОСОБА_1 в результаті чого, остання навіть не зрозуміла, що відносно неї складали протокол про відмову від огляду на предмет вживання нею алкогольних напоїв. Крім того ОСОБА_1 належним чином не були роз`яснені її права, передбачені Конституцією України, не повідомлено в чому її звинувачували працівники поліції та що вимагали. В підтвердження непрофесійності дій працівників поліції адвокат Орда С. Б. вказав на те, що другий екземпляр,складеного протоколу, відповідно до вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року, не було вручено правопорушнику ні під час її зупинки, ні до цього часу. В той же час працівники поліції у водія не вилучили посвідчення на право керування транспортним засобом, не відсторонили водія від керування транспортного засобу, не вилучили транспортний засіб чи не заблокували його відповідно вимог закону. Пояснення понятих, наявних в матеріалах справи, практично не несуть ні якої інформації про обставини події, наявність законних підстав для обстеження на предмет вживання алкогольних напоїв. Працівник поліції повідомляв понятим: «Запах алкоголю з ротової порожнини та «покраснение лица», чого поняті самі не могли перевірити. Крім того, поліцейський при спілкуванні з ОСОБА_1 не привітався, не назвав свою посаду, звання та прізвище, ухилявся від цього та, на її вимогу, не бажав показати своє посвідчення, чим порушував Закон України « Про національну поліцію».

Також адвокат Орда С. Б. наголосив на тому, що дії працівників поліції, є незаконними, та вони невірно дали оцінку дій ОСОБА_1 , що призвело до порушення конституційних прав останньої, а тому на його думку є всі підстави для закриття адміністративної справи у відношенні ОСОБА_1 за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши пояснення правопорушника, її представника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення частини 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Приписами статтей 251 та 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність, у тому числі за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок).

Положеннями статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в пункті 7 розділу І Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому в пункті 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку). Крім того, за змістом пункту 4 Порядку та пункту 6 розділу ІІ Інструкції не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 018641 від 29 червня 2019 року, складений саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Відповідно до пояснень самої ОСОБА_1 та відеозапису з місця події, що мається в матеріалах справи, який був досліджений у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовилась, але на початку розмови повідомила про бажання пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я після того, як вона разом із працівниками поліції відвезе медичні препарати своєму синові, який є інвалідом. Працівники поліції на вищевказану вимогу не відреагували, чим порушили вимоги статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наполягали на тому, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння та відмовляється від проходження відповідно тесту.

Крім того, досліджуючи вищевказаний запис, який не має ані дати, ані часу, встановлено, що на ньому взагалі не зафіксовані обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу в присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності та свідків, а також відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу та одержання нею другого екземпляру.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 018641 від 29 червня 2019 року (а.с. 1), поясненнями ОСОБА_2 від 29 червня 2019 року (а.с.4) та поясненнями ОСОБА_3 від 29 червня 2019 року (а. с. 5). Суд критично відноситься до даних пояснень свідків, оскільки відповідно до вищевказаних пояснень ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладу охорони здоров`я, що не відповідає дійсності. Крім того, письмові пояснення ОСОБА_3 мають посилання на те, що подія стосовно оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення мала місце 30 червня 2019 року.

Судом неодноразово приймалися заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в протоколі та окремих поясненнях формально підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проте зазначені свідки в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неприбуття, і забезпечити їх явку з урахуванням особливостей провадження по справі про адміністративне правопорушення суд позбавлений можливості.

Також суд неодноразово викликав у судове засідання поліцейського Сектору реагування патрульної поліції № 1 Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Калашника Василя ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії БД № 018641, але останній у судове засідання так й не з`явився, двічі направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин. Вказані дії суд розцінює як спробу затягнути строки розгляду справи.

Крім того, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мала різкий запах алкоголю з порожнини рота та нерозбірливу річ.

Разом з тим, таке твердження протоколу не відповідає даним, що містяться на відеозапису, наданому до протоколу, з якого убачається, що поліцейський відмічає у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді тремтіння рук, почервоніння обличчя та запаху алкоголю з ротової порожнини.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що містяться в матеріалах справи, взагалі не містять тверджень відносно того, що водій ОСОБА_1 мала ознаки алкогольного сп`яніння.

Між тим, із дослідженого в суді відеозапису, який є переривистим, вбачається, що згодом працівником поліції було запрошено як свідка правопорушення ОСОБА_3 , який є представником громадської організації та заявив, що він представляє громадськість. Зазначене свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості свідка, отже в даному випадку поліцейським були порушені вимоги пункту 4 Порядку та пункту 6 розділу ІІ Інструкції.

Згідно частини 2 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також судом враховується, що відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, незастосування поліцейськими заходів забезпечення провадження у справі про адміністративні правопорушення, які передбачені частиною статтею 266, часиною 1 статті 265 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у сукупності з встановленими судом обставинами свідчить про відсутність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що потребувало її огляду.

Виходячи з вимог статті 62 Конституції України притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Так, стаття 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи. Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції (пункт 55 рішення у справі «Гурепко проти України» (заява № 61406/00); пункт 21 рішення у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03).

Також слід відмітити, що вимоги щодо змісту протоколу встановлені статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення складається, зокрема, у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Натомість, у протоколі серії БР № 018641 від 29 червня 2019 року та в матеріалах справи в цілому (у тому числі й дослідженого судом відеозапису), відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 копії даного протоколу, чи будь яких підтверджень того, що другий екземпляр протоколу взагалі направлявся особі правопорушника.

За вище викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять в повній мірі вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об`єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 018641 від 29 червня 2019 року та матеріалів справи було встановлено, що правопорушення за участю водія ОСОБА_1 відбулося 29 червня 2019 року, проте на адресу суду адміністративний матеріал надійшов лише 19 серпня 2019 року, тобто на грані строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, що унеможливлює належний об`єктивний розгляду справи з урахуванням часу для виклику у судове засідання правопорушника та свідків.

У відповідності до положень частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

На момент розгляду вищевказаного адміністративного матеріалу в суді строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився. Будь-яке поновлення, продовження чи зупинення перебігу такого строку Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено, що є окремою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 38, частиною 1 статті 130, статтею 245, частино. 1 статті 247, статтями 251, 2652, 266, 279, 280, 283 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький суд Харківської області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська