Дата документу 09.04.2019 Справа № 554/1747/19
Справи № 554/1747/19, № 554/1749/19
Провадження № 3/554/583/2019, № 3/554/584/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 квітня 2019 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А.Г., при секретарі Гречка Є. В., за участю прокурора Колоса В. О., захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП і матеріали справи додані до них щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки, зареєстрованої та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, заміжньої, ІНФОРМАЦІЯ_3, начальника відділу інвестиційної політики, розвитку соціальної сфери та енергоменеджменту Полтавської міської ради, РНОКПП № НОМЕР_1, не судимої, до адміністративної відповідальності не притягувалася

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколів № 90 та № 91, складених оперуповноваженим відділу Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НП України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 обіймаючи посаду начальника відділу капітальних вкладень та розвитку соціальної сфери управління економічних питань Полтавської міської ради, будучи державним службовцем 5 категорії 11 рангу, відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись субєктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, не подала після встановленого Законом десятиденного строку, а саме не пізніше 25 березня 2017 року, на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення про суттєві зміни в майновому стані щодо продажу 15 березня 2017 року транспортного засобу Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Крім того, вона ж, в порушення вищевказаних вимог Закону, перебуваючи в тому ж статусі, не подала після встановленого Законом десятиденного строку, а саме не пізніше 23 квітня 2017 року, на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення про суттєві зміни в майновому стані щодо купівлі 13 квітня 2017 року транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, № шасі JTMHV05J404139191, чим вчинила адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.

Після розяснення відповідно до ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі права на захист, тобто користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, в судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованих їй правопорушень не визнала, зазначивши, що нею дійсно 15 березня 2017 року був проданий автомобіль Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн, який належав їй на праві власності, а 13 квітня 2017 року за ці ж та інші кошти, що їй на законних підставах належали, був придбаний автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску. Про продаж та придбання автомобілів вона не подавала декларацій про суттєві зміни у її майновому стані, так як не вважала, що цей стан у неї змінився і про це вона майже негайно повідомила у своїй щорічній декларації, вважаючи, що цього достатньо. Умислу на ухилення від повідомлення про суттєві зміни в її майновому стані вона не мала, а сталося це виключно із-за необережності. Просила суд закрити справи щодо неї за відсутності події і складу адміністративних правопорушень, які їй інкримінуються. При цьому наголосила також на наявності процедурних порушень КУпАП ініціатором складення протоколів про вчинення адміністративних правопорушень при притягненні її до адміністративної відповідальності.

Прокурор вважав, що ОСОБА_2 умисно вчинила інкриміновані їй правопорушення, а тому підстави для закриття справ з мотивів, наведених нею, відсутні. В звязку з цим просив суд накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 365-о від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2перебуває на посаді начальника відділу капітальних вкладень та розвитку соціальної сфери управління економічних питань Полтавської міської ради, має статус державного службовця 5 категорії 11 рангу, який відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП відноситься до посад, на які поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

В цей же день вона прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування (а. с. 20 протокол № 90).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 березня 2017 року № 5346/2017/371652 ОСОБА_2 продала автомобіль Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн (а. с. 31-40 протокол № 91).

Це підтверджується також довідкою Територіального сервісного центру № 5341 Регіонального сервісного центру в Полтавській області, відповідно до якої автомобіль Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн був знятий з обліку для реалізації, а автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску був зареєстрований з 7 квітня 2017 року по договору, укладеному в ТСЦ 1241 та перереєстрований в ТСЦ 5341 13 квітня 2017 року при заміні номерного знаку.

Згідно щорічної декларації за 2017 рік ОСОБА_2 задекларувала дохід від відчуження рухомого майна в сумі 295817 грн та набуття у власність 13 квітня 2017 року за 969370 грн автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску (а. с. 48-58 протокол № 91, а. с. 46-58 протокол № 90).

Аналіз наведених доказів дає підстави суду вважати встановленим факт відчуження ОСОБА_2 в лютому 2017 року автомобіля Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн та придбання нею у власність 13 квітня 2017 року за 969370 грн автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, а також відображення цих фактів в щорічній Декларації за 2017 рік.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП відповідальність передбачено за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, тобто об'єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що: 1) в суб'єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані; 2) суб'єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Визначаючи першу складову об'єктивної сторони правопорушення - «суттєві зміни в майновому стані», слід зазначити, що існує певна невизначеність в законодавстві, яка перешкоджає однозначному тлумаченню та застосуванню вказаної правової норми.

Зокрема, поняття «майновий стан» законодавчо не визначено.

Між тим, зміст такого поняття можливо визначити шляхом розкриття змісту його складових «майно» та «стан».

Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно, майно особи це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки цієї особи.

Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стан це сукупність ознак, рис, що характеризують предмет, явище в даний момент відповідно до певних вимог щодо якості, кількості, ступеня готовності і т. ін. (Словник української мови в 11 томах СУМ-11).

Відповідно, майновий стан особи можливо визначити, як сукупність матеріальних цінностей, речей, майнових прав та обов'язків, які належать особі, в певній кількості та якості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що майновий стан особи характеризується щонайменше двома показниками: 1) кількісним, який можливо визначити в кількості об'єктів або в їх грошовому еквіваленті; 2) якісним - рухоме майно, нерухоме майно, ювелірні вироби, історичні та культурні цінності, предмети тваринного та рослинного світу, тощо.

Поняття «суттєві зміни у майновому стані» та строки повідомлення про такі зміни розкрито в ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до положень якої, у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Таким чином, зазначена правова норма передбачає необхідність повідомлення про зміну в майновому стані, яка пов'язана в Законі з кількісним показником майнового стану, оскільки Законом передбачено, що обов'язок повідомлення про зміну в майновому стані виникає в разі його зміни на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів.

Щодо отримання суб'єктом декларування доходу, слід зазначити таке.

Дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані фізичною особою внаслідок якої-небудь діяльності.

Однак, отримання від продажу певного майна грошових коштів, сума яких відповідає вартості цього майна, свідчить про зміну лише якісного показнику майнового стану (один вид майна змінюється на інший), але при цьому не змінюється кількісний показник майнового стану, за умови отримання грошової суми, еквівалентної вартості проданого майна.

Оскільки поняття «зміна майнового стану» пов'язується в Законі з кількісним показником, відповідно можливо вважати, що зміна якості майнового стану знаходиться поза межами контролю «Закону».

Відтак, зміна майнового стану (його кількісного показника) з точки зору Закону відбувається лише за умови безоплатного збільшення кількісних показників майнового стану (отримання подарунку, спадщини, виграшу і т. і.), або оплатного,- але коли вартість придбаного майна завідомо більша розміру фактично виплачених грошових коштів (при купівлі), або сума отриманих грошових коштів завідомо більша вартості придбаного майна (при продажу).

При цьому такі обставини є предметом доказування, з врахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості.

За таких обставин можливо дійти до висновку про те, що продаж майна (або його придбання) за відповідною вартістю, не змінює майновий стан особи, оскільки змінюється лише якісний показник майнового стану, в той час як кількісний показник при цьому не змінюється.

Крім того, слід зазначити, що зміна якісного показника майнового стану суб'єкта декларування при таких обставинах не залишається непідконтрольною державі, оскільки має знайти своє відображення в щорічних деклараціях про майновий стан та доходи.

Викладені обставини свідчать про наявність невизначеності в застосуванні ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов'язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_2 об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.176-2 КУпАП, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою в частині? що стосується відчуження нею автомобіля Skoda Octavia A5, 2011 року випуску, д. н. з. ВІ 0882 ВХ за 295870 грн.

Крім того, судом встановлена відсутність в діянні ОСОБА_2 суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176-2 КУпАП.

Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 176-2 КУпАП, є правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Суб'єктивна сторона правопорушень, пов'язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання (непрямий умисел).

Таким чином, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що вона усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) про суттєві зміни в майновому стані, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Таких доказів ініціатором складення протоколу суду не надано. В протоколах лише констатується, що ОСОБА_2 декларацій про суттєве покращення майнового стану у визначений Законом термін до НАЗК не подала. Між тим, в судовому засіданні вона зазначила, що вчинила це з необачності, забувши про необхідність подання таких декларацій, а також вважаючи достатнім зазначення цього в щорічній Декларації, що нею і було зроблено через незначний проміжок часу після настання змін в майновому стані. Це, на думку суду, свідчить про відсутність у неї умислу на приховування цих змін, а отже про відсутність в її діяннях складу інкримінованого їй правопорушення, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд також вважає, що у ініціатора складення протоколу відсутні повноваження на здійснення перевірки декларацій.

З матеріалів проваджень вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_2 проводилась виключно працівниками УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно останньої.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_2, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДЗЕ НП України та інше.

Суд зазначає, що згідно п. п. 1 та 4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов'язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п. 1, п. п. 1 п. 3, п. 5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. п. 2 - 5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб'єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб'єкта декларування та спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб'єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб'єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці ДЗЕ НП України, відповідно до п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб'єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов'язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб'єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справах проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справах, та є підставою для закриття провадження по справі.

Отже, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_2 складу інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п. 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 283 та 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Закрити справи щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя А. Г. Савченко