Номер провадження: 3/161/3613/19
П О С Т А Н О В А

м.Луцьк 30 серпня 2019 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ,

- за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли вказані матеріали.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 07 серпня 2019 року серії ДПР18 №207279 зазначено, що ОСОБА_1 07 серпня 2019 року керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, однак відмовився від проходження відповідного огляду. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані одночасно за п.2.9 «а» та п.2.5 ПДР.

Суддя зауважує, що відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

А п.2.9 «а» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже одночасна кваліфікація дії правопорушника за п.2.5 ПДР та п.2.9 «а» ПДР є взаємовиключною, оскільки у першому випадку водій притягується до відповідальності саме за відмову в установленому порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а в другому випадку за власне керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є двома різними складами адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Малофєєва проти Росії», у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За вимогами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевказані недоліки, не дають можливості в повній мірі з`ясувати усі обставини, що унеможливлює об`єктивний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14, від 23.12.2005 року, визнано правильною практику судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без дотримання вимог, передбачених ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

За таких обставин, матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають направленню для доопрацювання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 251, 268, 278, 280 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повернути до Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області (м. Луцьк, вул. Боженка, 34) для доопрацювання, а саме:

1) зазначення вірної кваліфікації дій ОСОБА_1 за відповідним пунктом Правил дорожнього руху.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк