Справа № 215/5887/18
ПОСТАНОВА
16 січня 2019 року суддя Тернівського районного суду міста ОСОБА_1 ОСОБА_2 за участю секретаря Азаренко К.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління з питань праці Головного управління Державної праці у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який раніше не притягався до адміністративної відповідальності, працюючого директором Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України та директором Донецького ботанічного саду Національної академії наук України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,
за ч. 1 ст. 41 КУпАП,-
ОСОБА_4 звільнено з посади на підставі особистої заяви відповідно до наказу про звільнення від 12.06.2018 № 38/к. Додаткову соціальну відпустку за 2018 рік вона не використала, компенсації за неї не отримала, натомість отримала довідку про те, що у 2018 році не використала на КБС НАН України вищезазначену відпустку.
У суму виплат заробітної плати при звільненні, яке було здійснено видатковим касовим ордером від 13.06.2018 № 14 входить: заробітна плата за період роботи з 01.06.2018 по 08.06.2018 у сумі 1137,46 грн.; оплата лікарняного листка з 08.06.2018 по 12.06.2018 569,25 грн.; компенсація за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 30 календарних днів 3665,48 грн., але компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку, як «одинока мати, яка виховує дитину без батька не була нарахована і виплачена».
За весь час затримки вищезазначеному працівнику не нарахована та не виплачена компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України: «У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмірі, виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку».
Таким чином, на момент здійснення інспекційного відвідування виплата остаточного розрахунку проведена не в повному обсязі, чим порушено вимоги ст. 12 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України.
ОСОБА_3 надав письмові пояснення, які підтримав в судовому засіданні. Вказує, що ОСОБА_4 була звільнена з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_4 працюючи на посаді бухгалтера знала про необхідність підтвердження свого статусу - одинокої матері щороку, про що вказано в листах Мінсоцполітики від 30.05.2014р. за №193/13/123-14 та від 12.05.2015р. за № 256/13/116-15. ОСОБА_4 нараховувала виплати одиноким матерям та собі також, тобто їй було відомо про необхідність надання довідок, на підтвердження вказаного статусу. У 2017 році ОСОБА_4 надала довідку, в якій вказано, що батько не бере участі у вихованні, тому і отримала додаткову соціальну відпустку, він у 2018 році неодноразово попереджав Ласку про необхідність надання документів, для підтвердження того, що вона виховує сина без батька, але на час звільнення Ласка нічого не надала, була звільнена 12.06.2018 року, а акт про те, що вона виховує дитину без батька надала до Ботанічного Саду вже після звільнення 13.06.2018р., що зареєстровано в Журналі реєстрації вхідних документів, тому на час звільнення ОСОБА_4 були проведені всі необхідні розрахунки.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії № ДН2241/261/АВ/П/ПТ від 13.12.2018 (а.с. 2-4), акт інспекційного відвідування за № ДН2241/261/АВ від 06.12.2018р. (а.с.5-10), яким було виявлено порушення ст. 12 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, довідку за № 349 від 04.12.2018р., а.с.23, відповідно якої ОСОБА_4 має статус одинокої матері, суд вважає необхідним закрити провадження по справі, у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 41 ч.1 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата її не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії, а також інші порушення вимог законодавства про працю та тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - субєктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст.116 ч.1 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно ст.19 Закону України «Про відпустки» соціальна додаткова відпустка надається: жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Таким чином, згідно вказаної норми Закону, право на соціальну додаткову відпустку має одинока матір, яка працює та має дитину віком до 15 років.
Трактування поняття «одинока матір» наведено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. за № 9, згідно якого, одинока матір це (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама), також поняття одинокої матері визначено ст.135 СК України.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4- це розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, статусу одинокої матері, визначеного нормами ст.135 СК України не має.
Статус одинокої матері, в разі коли жінка не перебуває у шлюбі та в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері /ст.135 СК України/ , є зрозумілим та передбаченим нормами діючого законодавства, як і наслідки , які несе за собою вказаний статус у вигляді надання соціальної додаткової відпустки, призначення допомоги на дітей одиноким матерям
/ згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001р./, тощо.
ОСОБА_4 має статус жінки, яка виховує дитину без батька, вказаний статус на думку суду є тимчасовим, оскільки батько може в будь-який час виявити бажання брати участь у вихованні дитини, але визначення /тлумачення/ статусу одинокої матері, яка виховує дитину без батька та взагалі такий статус особи відсутній в законодавстві України, як і обовязок такої жінки підтверджувати свій статус щороку.
Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства, яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки, значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.
Так, ОСОБА_4 не має статусу одинокої матері, визначеного нормами ст.135 СК України та іншими актами законодавства, а має статус жінки, яка виховує дитину без батька, визначення якого відсутнє в законодавстві України, як і визначення наслідків , які тягне за собою вказаний статус, тому ОСОБА_3, як директор підприємства, на якому працювала ОСОБА_4 не міг вчинити дії «передбачені законом» при звільнені працівника саме з таким статусом та передбачити наслідки таких дій, тому судом не встановлено порушення вимог ст.ст. 116,117 КЗпПУ, із працівником ОСОБА_4 проведено виплату всіх сум, які належать працівнику в день звільнення, тому дана адміністративна справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 279, 280,281, 283-285, 287,289,291,294 КУпАП, суд, -
Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КУпАП України у відношенні ОСОБА_3 закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, прокурором та потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

СУДДЯ: