КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Педика І.В.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді водія неофіційно, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 гуртожиток)

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 17 січня 2019 року приблизно о 22 год. 00 хв. біля станції метро «Позняки» по пр. Бажана в м. Києві керував автомобілем «Mercedes»державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невнятна мова. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в порушення п. 2.5 ПДР України відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує на тому, що він не проходив жоден із оглядів, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а докази того, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні будь-які докази того, що він проходив огляд у медичному закладі, з яким погодився.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не передивлявся відеозапис у повному об`ємі для сприйняття у повному обсязі подій, які відбувались.

Також апелянт вказує, що суд порушив його право на захист, оскільк, задовольнивши клопотання від 11 березня 2019 року, без пояснення причин, категорично відмовився викликати до суду й допитати в якості свідка співробітника поліції ОСОБА_2 , а також безпідставно не було досліджено відеозаписи додані до матеріалів справи. Окрім того, суд, задовольнивши клопотання захисника, не витребував від співробітників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відеозаписи з відеореєстратора, на які послались вказані співробітники поліції, що видно з відеозаписів доданих до матеріалів справи, нібито, на таких відеозаписах мається доказ того, що він ( ОСОБА_6 ) перебував за кермом автомобіля Мерседес державний номерний знак НОМЕР_1 та порушив вимоги п. 5.16 ПДР України.

Окрім того апелянт наголошує, що працівники поліції відмовились називати свої прізвища та посади, оскільки він мав намір оскаржити їх дії, але останні сказали, що він дізнається їх прізвища з протоколу про адмінправопорушення.

Що стосується переглянутого відеозапису, на йому думку, поліцейські вимагали від нього хабаря в розмірі 10000 грн., оскільки йому було відомо, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП - 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, і в такому випадку особа, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відсторонюється від керування транспортним засобом. Апелянт наголошує, що в медичному закладі працівники поліції пропонували йому відмовитись від проходження медичного освідування, але лікар в медичному закладі сказав, що, яке може бути освідування, якщо і так тут все зрозуміло.

Також апелянт вказує, що він не бачив, на яких документах розписались свідки, і чи взагалі вони щось підписували.

Крім того, апелянт акцентує увагу на тому, що йому не було роз`яснено положень ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

Окрім того, як зазначає апелянт, співробітники поліції примусили його під їх диктовку написати невідомо кому розписку, нібито, він перепаркував автомобіль і зобов`язується не сідати за кермо автомобіля протягом 48 годин, а також не має претензій до поліцейських, хоча він ніякий автомобіль не перепаковував. Після цього, як вказує ОСОБА_1 , поліцейські висадили його біля автомобіля Мерседес державний номерний знак НОМЕР_1 , а самі поїхали в невідомому напрямку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, переглянувши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, опитавши працівників патрульної поліції, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії № БД № 191513 від 17 січня 2019 року в цей день о 22 год. в м. Києві по пр.. Бажана, ст. м. Позняки, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes»державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невнятна мова. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому копія протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вручалась, оскільки наявна в матеріалах справи, як і відсутні у протоколі підписи ОСОБА_1 (ас. 1-2).

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що з постановою суду не можливо погодитись, оскільки обставини, які викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Так 17 січня 2019 року до нього звернувся його знайомий-односелець ОСОБА_7 з проханням відвезти його речі до м. Києва. Він, у свою чергу, попросив у користування автомобіль у свого знайомого. Знайомий передав йому автомобіль та документи на нього. Однак, в цей же день у нього виникла сварка із цивільною дружиною, у зв`язку з чим він вдома вжив спиртні напої. Він повідомив ОСОБА_7 про те, що не може керувати транспортним засобом, на що ОСОБА_7 погодився сам сісти за кермо. У ОСОБА_7 було посвідчення водія з відкритими певними категоріями. Вони поїхали до м. Києва, де ОСОБА_7 керував автомобілем, а він ( ОСОБА_8 ) був на пасажирському сидінні. Після того, як вони приїхали до Києва та вивантажили речі, то поїхали до дому. Він по дорозі заснув в кабіні автомобіля та прокинувся від того, що автомобіль стояв на узбіччі дороги, і до кабіни хтось стукав. Автомобіль був заведеним, а ОСОБА_7 не було. Коли підійшли працівники патрульної поліції, то сказали, що він порушив правила дорожнього руху, на що він відповів, що не керував автомобілем. Працівник поліції почав говорити, що саме він ( ОСОБА_6 ) керував автомобілем, та сказав, що він ( ОСОБА_6 ) перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Він не заперечував, що вживав алкоголь, але категорично наполягав на тому, що він не керував автомобілем. Йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Він погодився, але наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом. Працівник поліції йому повідомив, що може показати, що ніхто з автомобіля не виходив. Він ( ОСОБА_6 ) попросив показати йому ці докази, але йому працівники поліції нічого не показали. Вони обшукали автомобіль та оглянули його, але ключів від автомобіля не знайшли. У нього також і не було посвідчення водія, оскільки він і не збирався керувати транспортним засобом. Після цього працівники поліції стали наполягати на тому, щоб він поїхав до лікаря. Він не заперечував, але просив забезпечити охорону автомобіля або викликати евакуатор, оскільки автомобіль не його. Працівники поліції відмовились це робити. Вони поїхали до лікарні, де він також не заперечував, що вживав алкоголь, але заперечував, що керував автомобілем. Лікар ще посміявся з нього та сказав, що тут проходити, якщо і так видно. За таких обставин він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння. Працівники поліції склали якісь документи, а потім привезли його до автомобіля. Під диктовку працівника поліції він написав розписку про те, що, нібито, він перепаркував автомобіль та зобов`язується не керувати транспортним засобом. Хоча автомобь він не переставляв і за кермом не перебував. Через невеликий проміжок часу повернувся ОСОБА_7 , якому він розповів, що відбулось, а ОСОБА_7 йому повідомив, що він забув свої речі там, де вони вивантажували матеріал, у зв`язку з чим поїхав своїм ходом, щоб забрати документи з фірми. На автомобілі добиратись було довше і зручніше було добиратись на метро. Автомобіль ОСОБА_7 припаркував біля станції метро «Позняки» та забрав ключі.

Захисник Педик І.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, наголосив на тому, що ОСОБА_1 не було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Працівники патрульної поліції не довели факт керування водієм транспортного засобу, а також свідки, які зазначені як свідки порушення ОСОБА_9 п. 2.5 ПДР України, теж не бачили факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, за клопотанням сторони захисту, допитаний свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 проживають в одному селі. Він звернувся до ОСОБА_1 про допомогу у відвезенні до м. Києва дошок. ОСОБА_1 погодився, але, коли треба було виїжджати, повідомив, що він вжив алкоголь у зв`язку із сваркою з дружиною, і поїхати не зможе. Тоді вони домовились, що за кермом поїде він ( ОСОБА_10 ), а ОСОБА_1 буде супроводжувати, оскільки останній відповідає за автомобіль. За кермом автомобіля був він ( ОСОБА_7 ). Привізши дошки в район «Рембази», вивантажили їх там, та поїхали до дому. Доїхали до метро, і він ( ОСОБА_10 ) збагнув, що забув на фірмі свої документи та телефон. ОСОБА_1 спав у цей час. Враховуючи, що автомобілем було незручно туди добиратися, оскільки там була незручна розв`язка, він вирішив поїхати своїм ходом. Залишив ОСОБА_1 в автомобілі із заведеним двигуном, щоб останній не замерз, та поїхав за документами. Коли повернувся, то від ОСОБА_1 дізнався, що відбулось за його відсутності.

На підтвердження обставин перевезення ОСОБА_7 вантажу та його вивантаження, суду апеляційної інстанції була надана належним чином оформлена накладна № 12 від 17 січня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_7 передав ЧП ОСОБА_11 на автомобілі Мерседес НОМЕР_2 дошку стругану 3 м3.

Допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_12 пояснив, що пригадав ситуацію, коли на пр.. Бажана було виявлено транспортний засіб, який рухався з порушенням ПДР України. Водія було зупинено біля станції метро «Позняки». З автомобілю ніхто не виходив. Підійшли з правого боку автомобіля, водій сидів на пасажирському місці. Він ( ОСОБА_13 ) спілкувався з водієм, який сказав, що не керував транспортним засобом. Ознаки сп`яніння у чоловіка були виявлені на місці. Водію було запропоновано пройти огляд на місці або у лікаря нарколога. Спочатку водій погоджувався пройти огляд на місці, але потім відмовився, і, мабуть, не пройшов огляд. Причину зупинки скоріше за все роз`яснювалась. Чи говорив водій, що він був пасажиром, а не водієм, не пам`ятає. Те, щоб хтось пересідав в автомобілі, він ( ОСОБА_12 ) не пам`ятає. Чи були присутніми свідки під час складання протоколу, він не пам`ятає. Чи був заведений двигун в автомобілі, і чи доставлявся автомобіль на штраф майданчик, не пам`ятає. Не могло бути такого, що водій у стані алкогольного сп`яніння перепаковував автомобіль. Чому наявна в матеріалах справи розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 перепаркував автомобіль, пояснити не може.

Допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_14 апеляційному суду пояснив, що транспортний засіб рухався з порушенням ПДР України. Після зупинки транспортного засобу в автомобілі на місці водія нікого не було, а був пасажир з ознаками алкогольного сп`яніння, який говорив, що він не керував транспортним засобом. Ключів від автомобіля не було, але двигун працював. Була відеофіксація порушення, але не було змоги показати відео водію. На місці зупинки свідки були присутні. Коли їхали до медичного закладу, автомобіль без нагляду не залишався, оскільки патрулював інший екіпаж поліції. Чи пройшов огляд водій у медичному закладі, він ( ОСОБА_15 ) не пам`ятає. Права особі під час складання адміністративного матеріалу роз`яснювались тією особою, яка складав протокол. Чи вручали копію протоколу ОСОБА_1 , він ( ОСОБА_15 ) не пам`ятає. Чи підписував ОСОБА_1 протокол, не пам`ятає. Він ( ОСОБА_16 ) зробив власний висновок, що ОСОБА_1 водій, оскільки останній метушився. Проводилась поверхнева перевірка, але ключі від транспортного засобу не були знайдені, був тільки футляр від ключів. Чому у розписці зазначено, що ОСОБА_1 перепаркував автомобіль, пояснити не може. В його присутності водій автомобіль не перепаковував. Надати відеозапис з відеореєстратора на підтвердження своїх пояснень він не може.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які заповнені різним кольором кулькової ручки, а саме прізвища свідків зазначені іншим чорнилом, ніж викладені рукописні пояснення на друкованих бланках, вони були запрошені 17 січня 2019 року о 23.25 год. в якості свідка при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В їх присутності вказаний водій відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога у закладі охорони здоров`я, що кожний з них засвідчує своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення (ас. 3).

Вказані особи за клопотанням сторони захисту неодноразово викликалися до суду апеляційної інстанції з метою перевірки оводів апеляційної скарги. Однак, до суду вони не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (ас. 48, 55, 71).

З переглянутих в суді апеляційної інстанції відеозаписів з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції вбачається, що працівники патрульної поліції підійшли до автомобілі «Мерседес», у якому перебував на пасажирському сидінні ОСОБА_1 . Один з інспекторів патрульної поліції попросив пред`явити водійське посвідчення та документи на транспортний засіб, на що ОСОБА_1 вказав, що це не є його транспортний засіб, але працівники поліції почали наголошувати, що він ( ОСОБА_1 ) керував транспортним засобом, і пересів на пасажирське сидіння з метою уникнути відповідальності. ОСОБА_1 стверджував про те, що не пересідав, не вчиняв того, що говорили поліцейські, наголошував, що не керував транспортним засобом, оскільки вживав алкоголь через сварку з дружиною. Як вбачається з відеозапису, автомобіль був заведений. ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він не водій, а пасажир, але працівники поліції не звертали на це уваги. Працівник поліції пропонує ОСОБА_19 , в разі наявності у нього ноутбуку, передивитися відео з відеореєстратору. ОСОБА_20 зазначає, що у нього ноутбуку немає. У подальшому працівники поліції з посиланням на ознаки у ОСОБА_1 алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода, запропонували ОСОБА_1 в присутності свідків пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 не заперечував пройти огляд у лікаря-нарколога з умовою, що працівники поліції забезпечать охорону автомобіля або евакуатором його заберуть, так як ключів немає, а автомобіль не його, та в автомобілі були його особисті речі. Працівники поліції оглянули автомобіль та провели поверхневий огляд ОСОБА_1 . Проте ключі від автомобіля знайдені не були. Працівники поліції вказали, що район патрулює інший екіпаж патрульної поліції, який буде наглядати за автомобілем.

В подальшому з відеозапису вбачається, що працівники поліції разом з ОСОБА_1 прибули до медичного закладу. Коли поліцейські разом з ОСОБА_1 зайшли до медичного закладу, лікар-нарколог сказав, що «тут все зрозуміло без огляду», і перепитав у ОСОБА_1 , чи дійсно він буде проходити огляд. В подальшому працівник патрульної поліції запитує у ОСОБА_1 , чи відмовляється останній пройти огляд на місці, на що ОСОБА_1 каже, що може пройти, і він пасажир, але патрульний знайшов двох свідків і оформив адміністративний матеріал (ас. 7).

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

В разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, такій відповідальності підлягає саме особа, яка керує транспортним засобом, та яка відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Разом з тим, судом першої інстанції всупереч положень ст. 280 КУпАП не було з`ясовано, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом перед моментом, коли працівники патрульної поліції під`їхали до автомобілю «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Проте матеріали справи не містять, а під час апеляційного розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні достатні, належні та допустимі докази на спростування доводів, які викладені апелянтом в апеляційній скарзі, про те, що він не керував транспортним засобом.

Навпаки, наявними у справі доказами, а саме, поясненнями свідка ОСОБА_7 , даними про відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія на час зазначених подій, накладною, відповідно до змісту якою саме ОСОБА_7 привіз дошки до ПП, підтверджується факт того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, а саме: відсутність достатніх, беззаперечних, належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, доводи, які викладені в апеляційній скарзі, є слушними та не спростовуються наявними у справі доказами, оскільки не містять об`єктивних даних, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 191513 та постанові суду, не доведена. Разом з тим, враховуючи те, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено рішення суду в разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн. - скасувати, провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва