ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/640/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2019 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Просалова О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2018 року о 21 годині 45 хвилин в місті Києві по вулиці Дніпровській Набережній, 15 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Ауді А4» н/з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, зауважень з приводу дати та часу, на які призначено судове засідання не мав.

При цьому, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив ряд клопотань, а саме: про повернення справи до УПП в м. Києві для належного оформлення, а саме, кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки останній в 2018 році вже був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю у справі належних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та про відкладення судового засідання через зайнятість ОСОБА_2 на роботі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відкладення судового засідання.

Так, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП - участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП не є обов'язковою, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Так, представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_3 суду не надано жодних підтверджень зайнятості ОСОБА_2 на роботі. Крім того, факт працевлаштування ОСОБА_2 в суді не підтверджено, а згідно протоколу про адміністративне правопорушення, останній не працює. При цьому, ОСОБА_2 під час повідомлення його про дату та час судового засідання, жодних зауважень з приводу дати та часу, на які призначено судове засідання не мав.

Відповідно до матеріалів провадження, користуючись своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, ОСОБА_2 ще 28.11.2018 року уклав договір з адвокатом ОСОБА_3 про надання правової допомоги, тобто реалізував своє право користуватися при розгляді справи юридичною допомогою адвоката, який так само як і ОСОБА_2 мав право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, подавати докази, незалежно від участі останнього в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, суд розцінює поведінку ОСОБА_2 як таку, що направлена на зловживання своїми правами, наданими КУпАП, затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності та перешкоджання розгляду справи у розумні строки, в зв'язку з чим вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про направлення справи для належного оформлення до УПП в м. Києві з зазначених останнім підстав задоволенню не підлягає, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, які могли б підтвердити доводи представника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_2, а інших доказів суду не надано.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2, додані до нього матеріали, суд вбачає в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, дані протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 106456 від 25.10.2018 року (а.с. 1), який складений у відповідності до вимог закону повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 3).

При цьому, суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 2) не можуть бути розцінені судом як належний доказ, оскільки з них вбачається, що водій, у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», що суперечить протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Проте, суд враховує, що з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що на місці події громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були свідками саме відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога. Крім того, з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 працівниками поліції були роз'яснені правові наслідки його відмови від проходження огляду, а протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 106456 будь-яких зауважень чи скарг від ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до вимог п. 2. 5 Правил дорожнього руху України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті » від 23 грудня 2005 року № 14 судам слід ураховувати, що стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні об'єктивно встановлено, що ОСОБА_2. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння та відмовився пройти у встановленому порядку зазначений медичний огляд всупереч вимогам п. 2.5 ПДР України.

Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У рішенні по справі « О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

При цьому, ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 19 Закону України " Про міжнародні договори України ", ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Аналіз наведених вимог закону та сукупності досліджених судом доказів, дозволяє зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та про необхідність накладення на особу, винну у вчиненні адміністративного правопорушення, адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на викладені вище обставини, клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму, визначеному ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинено останнім 25.10.2018 року.

Керуючись ст. ст. 130 ч. 1, 251, 252, 268, 283 - 285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок на користь держави.

Роз'яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів.

Суддя