Провадження №: 3/752/2596/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Єсауленко М.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з вищою освітою, працюючого журналістом у Інформаційному агенстві «Актуальна правда», за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-1 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 інкримінується те, що він 12 грудня 2018 року о 13 год. 50 хв. на вул. Голосіївській, 15 в м.Києві проводив збори із порушенням встановленого порядку проведення зборів, а саме без завчасного повідомлення Голосіївської РДА.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 12.12.2018р під будівлею Голосіївського УП ГУНП України, як директор громадської організації «Актуальна правда» організував та провів безстрокову акцію громадянського протесту. Він завчасно відповідно до вимог Конституції України повідомив про це виконавчий орган Київської міської ради і особі Київської міської державної адміністрації, у підтвердження чого надав суду відповідне повідомлення для його долучення до матеріалів справи. Перша акція відбулася під прокуратурою Голосіївського району, де їм були надані уповноваженою особою відповіді на питання. Під час проведення акція під будівлею управління Голосіївської поліції, уповноваженим особам останньої на сподобалися запитання, відповіді на яки вони намагалися отримати, тому його і було незаконно затримано. Він не знав про те, що відносно нього складений протоколі і його копія йому не вручалася.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів тощо. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статті 255 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2018 року серії ГП № 053461 вбачається, що 12 грудня 2018 року о 13 год. 50 хв. громадянин ОСОБА_1 на вул. Голосіївській, 15 в м. Києві проводив збори із порушенням встановленого проведення зборів без завчасного повідомлення органів виконавчої влади Голосіївської РДА.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі, долучено копію паспорта громадянина ОСОБА_1, копію посвідчення журналіста ОСОБА_1, пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3, рапорт, фототаблиці.

В письмових пояснень свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вбачається, що 12.12.2018р. о 14-20 год. на вул. Голосіївській, 15 в м. Києві вони засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення і надання пояснень.

Згідно даних рапорту заступника начальника ВП Голосіївського ІП ГУНП у м. Києві встановлено, що 12.12.2018 р. о 14 год 20 хв. ОСОБА_1 проводив зібрання громадян перед адміністративною будівлею Голосіївського УП, пред'явити дозвільні документи на проведення мітингу відмовився.

З наданих фототаблиць встановлено, що на вулиці перебувають особи з плакатами, втому числі і ОСОБА_4, який в судовому засіданні впізнав себе на знімках.

Частина 1 ст. 185-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку під час проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об'єднання.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, також визнається право на мирні збори. Згідно з вказаною статтею, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров'я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

При встановленні об'єктивної сторони вказаного правопорушення слід враховувати, що згідно з вимогами ст. 39 Конституції України, громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Наведене положення Конституції України узгоджується з положеннями ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, окрім вищевказаних конституційних норм, іншого законодавчо встановленого порядку проведення зборів і зібрань на даний час не передбачено, разом з тим, встановлено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, яка може настати лише у разі порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

Практика розгляду Європейським судом з прав людини свідчить про те, що Суд (справа «Вєренцов проти України») констатує порушення статті 11 Конвенції у разі накладення адміністративного стягнення у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтями 185 та 185-1 КУпАП, визнаючи це втручанням у право заявника на свободу мирних зібрань, гарантованих цією статтею Конвенції, зазначаючи, що здійснення цього права не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для досягнення законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 11 Конвенції. Констатоване Судом втручання у право заявника на свободу мирних зібрань не було передбачено законом, оскільки на даний українським парламентом не було прийнято жодного закону, який би регулював порядок проведення мирних демонстрацій, хоча у статтях 39 і 92 Конституції України чітко вимагається, щоб таку процедуру було встановлено законом. Тому порядок, зазначений у статті 185-1 КУпАП, не був сформульований достатньо чітко для того, щоб заявник міг передбачити наслідки своїх дій.

Також, у пункті 67 вказаного рішення Суду зазначено, що хоча таке правопорушення, як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося КУпАП, його підстава, тобто, порядок проведення демонстрацій, не було з належною чіткістю встановлено національним законодавством. За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, відповідно до якої обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, приймаючи до уваги правовий висновок, зроблений Верховним судом України у постанові №5-49кс13 від 03 березня 2014 року, відповідно до якого, за наявності правової невизначеності законодавства в сфері регулювання відносин по організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, тобто в ситуаціях, подібних до справи щодо заявника (справа «Вєренцов проти України»), застосування статті 185-1 КУпАП до особи, якій вона буде ставитися за провину, слід визнавати таким, що не буде ґрунтуватися на законі.

Крім того, з досліджених протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту, фототаблиць не можливо встановити, з яких саме підстав вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення складений саме відносно громадянина ОСОБА_1, враховуючи відсутність в матеріалах справи пояснень свідків, учасників зібрання, будь-яких інших належних та допустимих доказів.

Вищенаведене дає суду підстави дійти висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1851 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.39, 62 Конституції України, ст.ст. 7,9, ч.1 ст. 185-1, ст. 245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 251-252, ст.ст. 280, 283, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-1 КУпАП, закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.В. Єсауленко