03.04.2019 Справа № 756/4157/19
Унікальний № 756/4157/19
Справа № 3/756/2312/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Васалатій К.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки РФ, гр. України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-4 ч. 3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно до протоколу від 14.03.2019 р. складеним старшим інспектором СЮП ВП Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_2, на протязі 4 місяців неповнолітній син ОСОБА_1 1975 р.н. - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою м. Київ, вул. Йорданська 22а на території загальноосвітньої школи № 233 вчинив булінг, що виразилось у вчиненні ним принизливих поглядів, жартах, штовханні, зачіпанні та бійці із н/п ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, внаслідок чого було заподіяно шкоду психічному та фізичному здоров'ю потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП, не визнала та пояснила, що ОСОБА_4 2006 р.н. та інші учні класу її сина ОСОБА_5 провокують його на вчинення протиправних дій. Також вона є потерпілою по кримінальному правопорушенню скоєного відносно її сина.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення ОСОБА_1, пояснення її сина ОСОБА_3 2007 р.н., який вказав суду, що він нічого не скоював, і його мати не повинна були притягнута до відповідальності, думку ОСОБА_4 2006 р.н. який зміг тільки вказати, що ОСОБА_3 кидався у нього м'ячем на уроці фізкультури, а тому вважав, що за його (ОСОБА_3) дій, його мама повинна відповідати, думку ОСОБА_6, яка вказала, що у даному випадку ОСОБА_1 може бути покарана судом, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1, незважаючи на її пояснення вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Так диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП встановлює відповідальність батьків дитини за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров'ю потерпілого.

Ч. 3 ст. 173-4 КУпАП передбачено, що «Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від 14 до 16 років тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 20 до 40 годин.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності судом їх переконливості.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Як вказано у справах «Малофеева проти Росії» рішення від 30.05.2013 р. та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 р. ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказувалось, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

За змістом ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 02.03.2019 року до Оболонського УП ГУНП в м. Києві звернулась ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_4 2006 р.н. із заявою про те, що малолітні учні школи № 233 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 систематично цькують її сина ОСОБА_8 під час перебування у шкільному закладі.

Так суд встановив, що дійсно малолітні ОСОБА_3 2007 р.н. та ОСОБА_4 2006 р.н. являються учнями школи І-ІІІ ступенів № 233 м. Києва.

Згідно акту розслідування явища булінгу, який складено 04.03.2019 року, 22.02.2019 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 бігаючи по коридору на перерві штовхали ОСОБА_4 та висловлювались нецензурною лексикою відносно нього. 01.03.2019 р. ОСОБА_3 кидав м'яч у ОСОБА_4, провокував його на бійку. З метою усунення наслідків випадку, були проведені бесіди із даними учнями і їх батьками.

Під час дослідження матеріалів справи суд з'ясував, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 характеризується нейтрально, так як на уроках буває активним та таким, що швидко засвоює матеріал, або ж таким, що може не виконувати домашнє завдання, може вживати нецензурну лайку та провокувати на бійку, на зауваження вчителів не реагує. Виховується тільки матір'ю, дідусем та бабусею. Після конфліктів, дідусь почав відвідувати школу та цікавитись навчанням онука ОСОБА_3.

На думку самого правопорушника ОСОБА_1, її син сам є жертвою цькування з боку інших дітей, а ОСОБА_4 «не відрізняється психічно врівноваженим характером», а тому вважає, що заяви директора школи та матері ОСОБА_4 2006 р.н. - ОСОБА_6 є необ'єктивними та упередженими, так як їм у цьому допомагає сестра ОСОБА_4 вчителька малювання цієї ж школи - ОСОБА_9

Вказані обставини дають підстави суду вважати, що матір малолітнього ОСОБА_3 2007 р.н. - ОСОБА_1 не йде на контакт з вчителями та керівництвом школи № 233, де навчається її син, задля попередження та припинення його негативної поведінки.

Таким чином, судом встановлено, що протягом лютого - березня 2019 р. малолітній ОСОБА_3 вчинив булінг (цькування), що виразилось у вчиненні ним фізичного і психологічного насильства відносно малолітнього ОСОБА_4 2006 р.н., чим було завдано шкоду його психічному та фізичному здоров'ю.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р., яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Так ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст.ст. 9-11 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За таких обставин, притягнутою до адміністративної відповідальності може бути лише особа, винною у скоєнні адміністративного правопорушення.

Правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-4 КУпАП передбачає собою наявність вини особи у формі умислу, оскільки у даному випадку дії малолітнього ОСОБА_3 2007 р.н. були умисними та цілеспрямованими, а батьки (мати) дитини повинна була вживати усіх можливих виховних заходів для попередження такої протиправної поведінки сина.

При визначенні міри адміністративного стягнення суд, відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність правопорушника.

Обставин, що пом'якшують відповідальність правопорушника суд у відповідності до положень ст. 34 КУпАП судом не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника ОСОБА_1, її майнового стану, суддя вважає що стягнення у вигляді штрафу відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

У разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Тому керуючись ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., рішенням ЄСПЛ по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. ст. 33-35, 173-4, 213, 221, 266, ст. 283-287, 291, 292 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя К.А. Васалатій