КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М. за участі:

секретаря судового засідання ? Бендюжик ю.А.

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 01 (один) рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду, особа, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та поновити строк на подачу апеляційної скарги, постановуДарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018 скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України за відсутністю в його діях складу правопорушення, зобов'язати уповноважений орган повернути йому посвідчення водія НОМЕР_2.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_2 вказує на те, що судом першої інстанції при розгляді справи невірно встановлені обставини справи. Зокрема апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що він не керував транспортним засобом, а лише вийшов зі своєї квартири, щоб взяти цигарки, які знаходились в салоні автомобіля. В цей час до нього підійшов поліцейський з вимогою надати посвідчення водія, на що він повідомив, що не збирається керувати транспортним засобом. Поліцейський незаконно та силою відібрав посвідчення водія та почав складати протокол. При цьому, в протоколі невірно заповнено графу місця проживання та зазначено адресу, за якою він ніколи не проживав. Апелянт зазначає, що суд не дослідив відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не допитав свідків. Поліцейськими порушено порядок проведення огляду, суть правопорушення в протоколі сформульована нечітко, не вказано від якого саме огляду водій відмовився і не зазначено який порядок його проходження. Також у поясненнях свідків не вказано, що водій відмовився від огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров?я. Крім того, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду, що на переконання апелянта спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров?я. Письмові пояснення свідків не містять посилання на існування у водія ознак алкогольного сп?яніння про які йдеться у протоколі. Пояснення свідків складені на бланках, містять виправлення та їх заповнено без встановлення особи, яка їх надала. ОСОБА_2 стверджує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 посилається на те, що в протоколі невірно заповнено графу місця проживання ? вказано АДРЕСА_1, в той час як він до 12.06.2012 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а наразі його місце реєстрації ? АДРЕСА_2. Оскільки судова повістка направлялась за невірною адресою, то він не був повідомлений про розгляд, у зв?язку з чим суд розглянув справу за його відсутності і про прийняте рішення апелянт дізнався лише 14.11.2018.

Інших самостійних доводів апеляційна скарга не містить.

Як встановлено судом першої інстанції, 10.09.2018 о 05:00 год. в м. Києві на вул. Трускавецькій, 2-А, ОСОБА_2 керував автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. В порушення вимог п.2.5 ПДР України ОСОБА_2 відмовився пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп'яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України.

Першочергово судом вирішено клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 до суду не з?явився і жодних пояснень не надав.

Разом з тим, згідно наявної в матеріалах судової повістки в судове засідання на 16.10.2018, її направлено на адресу АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до долученої ОСОБА_2 копії паспорту, з 01.10.1996 він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а з 12.03.2012 ? АДРЕСА_2 (а.с. 23-25).

Наведене підтверджує, що судові повістки ОСОБА_2 направлялись на адресу, за якою він не проживає та не зареєстрований, а відтак останній не був належним чином повідомлений про розгляд справи віднсоно нього Дарницьким районним судом міста Києва.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_2 ознайомився зі справою двічі 14.11.2018 (а.с. 09) та 16.11.2018 (а.с. 10). Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018 подано через канцелярію суду 19.11.2018 (а.с. 16), що підтверджується штамповою відміткою суду на першій сторінці апеляційної скарги (а.с. 16).

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи в суді першої інстанції, при тому, що апеляційну скаргу він подав в межах десятиденного строку з часу отримання копії судового рішення, зважаючи на принцип доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за даних обставин суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_2 строк на звернення з апеляційними вимогами, прийнявши подану ним апеляційну скаргу до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_2, який підтримав існуючу апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, надавши суду пояснення, вирішивши заявлені клопотання, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає апеляційні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з'ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону дотримано не було, що підтверджується слідуючим.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

П.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння повинна бути в нерозривному зв'язку з керуванням транспортним засобом в такому стані.

Натомість, в ході розгляду апеляційних вимог ОСОБА_2 встановлено, що він не керував транспортним засобом, що підтверджують його пояснення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1), та його розмова з поліцейськими, яка зафіксована на боди-камеру поліцейського, де він свою відмову від проходження тесту на стан алкогольного сп?яніння обґрунтовує тим, що він пішохід, а не водій (а.с. 5).

При цьому, з наявних у справі письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 10.09.2018 вбачається, що вони лише засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від проходження тесту на стан сп?яніння і не містять свідчень про керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

Щодо рапорту поліцейського Киричука М.М. від 10.09.2018, в якому йдеться про зупинку транспортного засобу «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, то він не є самостійно достатнім доказом на підтвердження вчинення правопорушення і лише у взаємозв?язку з іншими доказами може виконувати інформативну функцію для встановлення сприйнятого його автором перебігу подій. До того ж в згаданому рапорті вказується, що причиною зупинки автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, стало порушення ПДР України, однак доказів на підтвердження цього факту (копії постанови, тощо) матеріали справи також не містять.

Стосовно складеного на ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Всі наведені обставини, попри вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, судом першої інстанції залишено поза увагою, що як наслідок вплинуло на прийняте ним судове рішення.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на те, що ОСОБА_2 ставиться в вину відмова від огляду на стан алкогольного сп?яніння, однак зібрані по справі докази не доводять факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, які повинні існувати в нерозривному взаємозв?язку, то оскаржувана постанова Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, під час якого залишились недослідженими обставини, з?ясування яких має істотне значення для вирішення справи, а провадження по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП ? закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за вісутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються порушення поліцейськими порядку проведення огляду, відсутності в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду, тощо ? із врахуванням вищенаведених обставин перевірці не підлягають.

Керуючись ст. 294, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018 ? задовольнити, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ? задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16.10.2018, якою ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення, ? скасувати та закрити провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/1016/578/2019

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Трусова Т.О.

Суддя в апеляційній інстанції - ІгнатовР.М.