Справа №266/1728/19
Провадження№ 3-зв/266/3/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши заяву судді Приморського районного суду м. Маріуполя Федотової Вікторії Миколаївни про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 року до Приморського районного суду м. Маріуполя надійшов матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2019 року, дану справу розподілено на суддю Д'яченка Д.О.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року заяву про самовідвід судді Д'яченка Д.О. задоволено, справу передано для проведення повторного автоматичного розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019 року, справу було розподілено на суддю Федотову В.М.

Заявою від 09.04.2019 року суддя Федотова В.М. заявила собі самовідвід у даній справи, оскільки особа відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 є сином працівника апарату Приморського районного суду м. Маріуполя ОСОБА_3, з якою вона тривалий час працює в одному колективі.

Ознайомившись із вказаним матеріалами справи, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Згідно Коментаря до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з'їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 необхідно памятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

У рішенні Ради суддів України № 36 від 12.05.2016 року розяснено, що в разі виникнення конфлікту інтересів, який може бути врегульований в процесуальний спосіб (відвід, самовідвід), суддя врегульовує його самостійно без повідомлення про таке Раду суддів України.

Положеннями діючого КУпАП не врегульовано питання розгляд заяв про самовідвід, відвід судді під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. У зв'язку з цим, вирішуючи питання про самовідвід судді, суд керується положеннями КПК України, застосовуючи аналогію права.

Як слідує з практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах "Фей проти Австрії" від 24.02.93 року, "Білуха проти України" (заява N 33949/02) від 09.11.2006 року, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. Існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

З огляду на викладене, з метою виключення сумніву щодо об'єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суддя прийшов до висновку, що заяву про самовідвід судді Федотової В.М. слід задовольнити.

Керуючись ст. 75 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Федотової Вікторії Миколаївни у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП задовольнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення № 266/1728/19 (провадження № 3/266/719/19) відносно ОСОБА_2 передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д`яченко Д. О.