Справа № 520/6333/19
Провадження № 3/520/2471/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року суддя Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О., при секретарі Цвігун А.В., за участю прокурора Сакал С.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли з Управління захисту економіки в Одеській області ДЗЕ НПУ про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеси, громадянку України, тимчасово не працюючу (останнє місце роботи Київська районна адміністрація Одеської міської ради), до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією не притягувалася, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу по моніторингу за станом території Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як особа яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за угодою сторін, відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України за 16.02.2018 року, згідно розпорядження Одеського міського голови від 07.02.2018 року №172К «Про звільнення ОСОБА_1 », як суб`єкт декларування, несвоєчасно, без поважних причин подала 19.02.2018 року декларацію особи, яка припиняє діяльність, типу - перед звільненням, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в зв`язку з чим відносно останньої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні складений протокол підтримав у повному обсязі та просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, призначивши їй мінімальне адміністративне стягнення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала у повному обсязі, в частині міри адміністративного стягнення підтримала думку прокурора.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного переконання.

У відповідності до пункту 13 статті 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до Закону.

В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2007 року ОСОБА_1 під особистий підпис ознайомлена з попередженнями про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про боротьбу з корупцією», щодо прийняття на державну службу та проходженням державної служби.

20.08.2007 року ОСОБА_1 склала присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження Одеського міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 », останню звільнено з посади головного спеціаліста відділу по моніторингу за станом території Київської районної адміністрації Одеської міської ради за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, з 16.02.2018 року.

Згідно частини першої, пункту 1, підпункту «в» ст. 3 Закону, суб`єктами, особами, на яких поширюються дія цього Закону - є посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Таким чином, головний спеціаліст відділу по моніторингу за станом території Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 п. 1 підпункту «в» ст. 3 Закону, є суб`єктом на якого поширюється дія Закону та вона є суб`єктом декларування і відповідальності, тож зобов`язана виконувати вимоги Закону, в тому числі визначені ч. 2 ст. 45 вказаного Закону в частині обов`язку подати декларацію при припиненні діяльності та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3 по питанню №1 п. 2, роз`яснено, що Законом передбачено чотири типи декларацій, однією з яких є декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 , як особа, зазначена у пункті 1, підпункті «в» частини першої статті 3 Закону, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, була зобов`язана подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями типу - перед звільненням, не пізніше дня такого припинення, а саме до 16.02.2018 року включно.

В ході судового розгляду, поважних причин для несвоєчасної подачі ОСОБА_1 електронної декларації встановлено не було.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП в повній мірі підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , копією особової картки №205 ОСОБА_1 , та іншими матеріалами справи в сукупності.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги обставини скоєння правопорушення, особу винної, яка свою вину в повній мірі визнає, матеріальне становище останньої, яка на даний час не працює, її сімейний стан, суд приходить до переконання, що призначення найменшого стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, буде справедливим та достатнім для покарання порушниці за скоєне правопорушення, та для попередження скоєння нею правопорушень у майбутньому.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 172-6, 251, 279, 280, 283, 284 КпАП України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Федулеєва Ю. О.