Справа № 383/945/19
Номер провадження 3/383/394/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бондаренко В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Бобринецького відділення Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, пенсіонера по інвалідності довічно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 294615 від 15.07.2019 року ОСОБА_1 поставлено за провину вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, а саме, що він 15.07.2019 року близько 12 год. будучи в парку ім. Кропивницького м.Бобринець біля сцени вчинив дрібне хуліганство, а саме зняв з себе та кинув правий кирзовий чобіт в бік лідера Радикальної партії ОСОБА_2 , який проводив агітацію.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факт вчинення даного правопорушення і свою вину не визнав, пояснивши, що 15.07.2019 року він в м.Бобринець їхав на велосипеді в кирзових чоботах по абрикоси та почув співи та музику з парку ім. Кропивницького міста Бобринець. Зацікавишсь вказаним заходом він підійшов до сцени, де проходив виступ кандидата в депутати ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_2 розпочав свій виступ та почав говорити неправду та різні речі, які йому не сподобались в адресу діючого президента, на що він почав викрикувати свою незгоду та зняв зі своєї ноги чобіт та кинув на сцену показуючи свою недовіру даному кандидату. В самого ОСОБА_2 влучити не намагався, а чобіт кинув не в бік кандидата, а на сцену, де він виступав. Також пояснив, що перебуває на обліку у лікаря психіатра, є інвалідом армії, отримує пенсію по інвалідності 2 групи, жалкує про скоєне, запевняє, що більше скоєного не вчинить.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу додано:

рапорт про надходження до чергової частини повідомлення від поліцейського ГРПП Дзензури С.Л. про те, що 15.07.2019 року під час несення служби по ОПП в парку імені Кропивницького під час зустрічі кандидата в народні депутати лідера «радикальної партії» ОСОБА_2 невідомий чоловік кинув кирзовий сапог на сцену, де виступав кандидат (а.с.2).

письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , згідно яких 15.07.2019 року під час виступу кандидата ОСОБА_2 , який відбувався в м.Бобринець в парку ім.Кропивницького перебувала неподалік від сцени. Позаду неї стояв невідомий який свій кирзовий чобіт кинув в бік сцени та чобіт впав на сцену. В цей час на сцені проводив виступ ОСОБА_2 (а.с.4);

письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно яких 15.07.2019 року вона перебувала в м.Бобринець в парку ім.Кропивницького під час виступу кандидата в депутати ОСОБА_2 на сцену хтось кинув чобіт, однак хто саме не бачила;

письмові пояснення ОСОБА_1 , за змістом яких 15.07.2019 року він перебував в центрі м.Бобринець, де від людей дізнався, що в парку ім. Кропивницького міста Бобринець буде виступ. Далі він прийшов до сцени, де проходив виступ кандидата в депутати ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_5 розпочав свій виступ та почав говорити неправду та різні речі, які йому не сподобались в адресу діючого президента, на що він почав викрикувати свою незгоду та зняв зі своєї ноги чобіт та кинув на сцену показуючи свою недовіру даному кандидату. В самого ОСОБА_5 влучити не намагався.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту даної правової норми вбачається, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності тільки у разі вчинення дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ст.173 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Тобто обов`язковими ознаками дрібного хуліганства є порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття "інших подібних дій", що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Однак, наявний зміст обвинувачення не відповідає об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Стаття 10 Конвенції гарантує один з основоположних принципів демократичного суспільства, адже свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Рішення у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року.

Однак, надані на розгляд адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян, оскільки як вбачається з наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 , який стверджує, що, викинувши сапог на сцену він не мав хуліганського мотиву, а висловлював свою громадянську позицію, тобто використав своє право на свободу вираження поглядів - відстоював свої політичні переконання у публічному місці. На спростування вказаних тверджень матеріали справи доказів не містять.

Одним із засобів вираження поглядів є поведінка, що виражає певні ідеї в тому числі щодо політичних поглядів та переконань.

Зважаючи на поведінку ОСОБА_1 та її контекст суд погоджується з тим, що останній прагнув поширити навколо людей певні ідеї у зв`язку з незгодою з висловлюваннями кандидата в депутати щодо Президента. Тому цей вчинок можна вважати формою вираження політичних поглядів. Вказану в протоколі дію ОСОБА_1 суд розцінює як форму вираження поглядів, які підпадають під дію статті 10 Конвенції.

Вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, наприклад, Суд дійшов висновку, що коротка публічна демонстрація перед Парламентом кількох предметів брудного одягу, яка мала символізувати «брудну білизну держави», була формою вираження політичних поглядів (див. рішення від 12 червня 2012 року у справі «Татар та Фабер проти Угорщини»); чи дії заявниці, яка належала до опозиційної політичної партії «Батьківшина», відірвала стрічку від вінка, покладеного Президентом України до пам`ятника відомому українському поетові у День незалежності України, і багато людей були свідками цього вчинку (Рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).

Як зазначив Суд у своєму рішенні по справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року, Конвенція захищає не тільки зміст ідей і поглядів особи, але й форму їх поширення (п. 31); дії заявниці, яка належала до опозиційної політичної партії і в присутності багатьох людей відірвала стрічку від вінка, покладеного Президентом України до пам`ятника відомому українському поетові в День Незалежності України, свідчили про її прагнення поширити серед людей навколо себе певні ідеї щодо Президента, і це можна вважати формою вираження політичних поглядів (пункти 37, 38).

Для того, щоб втручання в свободу вираження поглядів було виправданим за статтею 10 Конвенції, воно мало бути встановленим законом, переслідувати одну або більше легітимних цілей, зазначених у частині другій цієї статті, та бути необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним переслідуваній меті. При оцінці пропорційності втручання, серед інших чинників, належало враховувати характер та суворість застосованих стягнень, зокрема якщо вони полягали у позбавленні волі (адміністративному арешті).

Так, Судом було встановлено порушення статті 10 Конвенції - права заявниці на свободу вираження поглядів.

Крім того, редакція пред`явленого у протоколі обвинувачення не утворює складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме: описана фабула у протоколі про адміністративне правопорушення є такою, що містить значні суперечності між описаним і ст. 173 КУпАП, як правової кваліфікації описаного в протоколі.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Всупереч вимогам ч.1 ст.256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, які б вказували, що вказаними в протоколі дії ОСОБА_1 порушують громадський порядок і спокій громадян.

Оцінюючи надані докази, обґрунтовано вважаю про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, з огляду на наведене, а тому підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності не вбачається.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважаю за необхідне закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення, а провадження по справі за ст.173 КУпАП закрити.

Постанова судді набирає чинності після закінчення строку подання скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бобринецький районний суд Кіровоградської області.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя В.В. Бондаренко