Справа № 369/3207/19 Головуючий в суді І інстанції - Лисенко В.В.
Провадження № 33/824/2437/2019 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 02 березня 2019 року близько 22 години 15 хвилин, по вул. Європейській в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків.

Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт зазначає, що він проживає в АДРЕСА_1 не був останні 5 років, правопорушення, яке вказане в протоколі, він не вчиняв, оскільки у зазначений в протоколі день та час перебував за місцем свого проживання. Крім того, останній не міг керувати транспортними засобами взагалі, так як перебуваючи в кінці лютого 2019 року в м. Ямпіль, Вінницької області на місцевому ринку (базарі), ОСОБА_1 втратив портмоне з невеликою кількістю грошей та своє посвідчення водія.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що суд розглядаючи справу щодо нього, порушив принципи повноти та об`єктивності судового розгляду, оскільки він належним чином не був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, з запізненням але клопотав, щоб справа була направлена до Ямпільського районного суду Вінницької області.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, позбавив його можливості надати пояснення суду та доказів щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому, вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо останнього закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що відеозаписів з нагрудної камери інспектора поліції чи камери встановленої на службовому автомобілі, відповідно до змісту оскаржуваної постанови в судовому засіданні досліджено не було, що ще раз підтверджує, що хтось інший, а не він керував транспортним засобом й на вимогу працівників поліції, відмовлявся прикриваючись іменем ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Належним чином повідомлений ОСОБА_1 , до суду не з`явився, надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді дослідив усі наявні письмові докази у справі та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 084700 від 02.03.2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та особою, відносно якої було складено вказаний протокол (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 02.03.2019 року о 22 год. 30 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2-3)

- рапортом інспектора СРПП Києво-Святошинського ВП лейтенанта поліції Д.І. Мельник Д .І. (а.с. 4).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що правопорушення, яке вказане в протоколі, він не вчиняв, оскільки у зазначений в протоколі день та час перебував за місцем свого проживанняє необґрунтованими. Будь-яких доказів у підтвердження даних обставин ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції надано не було.

Також, апелянт стверджує, що він не міг керувати транспортними засобами взагалі так як перебуваючи в кінці лютого 2019 року в м. Ямпіль, Вінницької області на місцевому ринку (базарі), останній втратив портмоне з невеликою кількістю грошей та своє посвідчення водія. Однак, будь-яких доказів на підтвердження вказаних доводів під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав , а тому апеляційний суд критично ставиться до вищезазначених тверджень апелянта та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1

Апеляційний суд не бери до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що суд розглядаючи справу щодо нього, порушив принципи повноти та об`єктивності судового розгляду, так як останній не був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи та був позбавлений можливості надати пояснення суду та докази щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки дане право було поновлено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхиленням їх місцевим судом.

Тому, доводи апелянта про те, що відеозаписи з нагрудної камери інспектора поліції чи камери встановленої на службовому автомобілі, відповідно до змісту оскаржуваної постанови в судовому засіданні досліджено не було, що ще раз підтверджує, що хтось інший, а не він керував транспортним засобом й на вимогу працівників поліції, відмовлявся прикриваючись іменем ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутнє клопотання про витребовування, дослідження вказаних відеозаписів та надання оцінки вказаним доказам.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не викликав і не допитав свідків в судовому засіданні, у зв`язку з чим письмові пояснення останніх не можна вважати доказами, є необґрунтованими, оскільки а ні в суді першої інстанції, а ні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не заявляв клопотання про виклик даних свідків для надання пояснень і не надав будь-яких доказів, які б спростовували пояснення даних свідків, які містяться в матеріалах адміністративного провадження.

Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.04.2019 та протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ084700 містить не вірні відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, адже фактично стягнення накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не відповідає особі апелянта, а вірними анкетними даними є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак протокол про адміністративне правопорушення складено на підставі посвідчення про право керування транспортними засобами, а не паспорту громадянина України, тому, вказаний недолік є опискою та не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 01 квітня 2019 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко