ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6554/19 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 33/818/937/19 Суддя доповідач Чопенко Я.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Чопенко Я.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бондаренко Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 4липня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1996 року народження, громадянин України, мешканець м . Харкова,

- визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Судом встановлено, що 14 квітня 2019 року о 03.14 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «MercedesBenz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Героїв Праці, 30 в м. Харкові в стані та з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах з ротової порожнини, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом був відсторонений.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, вважає, що судом не встановлені всі обставини по справі та порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бондаренко Г.І. на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Посилання апелянта на те, що у постанові суду від 04.07.2019 року судом зазначено, що ОСОБА_1 не був позбавлений права самостійно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, що протирічить вимогам ст. 266 КУпАП - заслуговує на увагу, проте це не спростовує правильності прийнятого судом першої інстанції рішення та не є беззаперечною умовою для скасування судової постанови.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1) ОСОБА_1 , як водію автомобіля, вмінюється відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

В цьому протоколі ОСОБА_1 навів свої пояснення та розписався в ньому, тобто йому були роз`яснені його права та обов`язки, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, та він отримав тимчасове посвідчення водія.

Цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом, в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6,7), які пояснили, що 14.04.2019 рокув їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки Т/З за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції було оглянуто відеозапис, який мається в матеріалах справи (а.с.5).

З цього відеозапису вбачається, що працівники поліції в присутності свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» або у медичному закладі з чимОСОБА_1 не погодився та відмовився.

Також, відповідно до розписки (а.с.11) ОСОБА_1 був відсторонений працівниками поліції від керування автомобілем.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

В судовому засіданні апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а за кермом перебував ОСОБА_5 .

Апеляційний суд критично ставиться до пояснень цих свідків, оскільки вони перебувають у дружніх стосунках с ОСОБА_1 , про що самі повідомили суду.

Більш того, з відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції кому належить автомобіль ОСОБА_6 , який разом з ОСОБА_1 знаходився у зупиненому автомобілі, відповідає, що йому дали цей автомобіль покататись, а кому він належить зразу відповісти не зміг.

Тобто існують протиріччя у показах свідків, а тому у суду виникають сумніви щодо правдивості показань свідків.

Крім того, відповідно до відеозапису, ОСОБА_1 не доводив працівникам поліції що він не перебував за кермом автомобіля, а лише після відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, просив інспекторів поліції провести такий огляд у медичному закладі, а його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вважати недійсною.

Запис, зроблений ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він не рухався за кермом транспортного засобу, а був пасажиром, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки розцінює це як спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Крім того, посилання ОСОБА_1 в протоколі на те, що він від медичного огляду не відмовляється побічно підтверджує що саме він, в розумінні п.1.10 ПДР України, був водієм автомобіля, оскільки цей огляд повинні проходити виключно водії.

До того ж, відповідно до висновку службового розслідування за фактом події за участі ОСОБА_1 (а.с.20-23) останній надав пояснення, що 14.04.2019 року він мав вихідний день та приблизно о 02.00 год. на автомобілі «MercedesBenz», номерний знак НОМЕР_1 під`їхав до нічного клубу «Компас» до своїх друзів, які там відпочивали. Забравши друзів, які перебували в алкогольному сп`яніння, вони поїхали до нього додому, проте в районі будинка 32 по вул. Героїв Праці м. Харкова були зупинені екіпажем патрульної поліції. Не повідомивши причину зупинки поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «DragerAlkotest»або в медичному закладі охорони здоров`я, при цьому залучивши для фіксації двох свідків. Не розібравшись в ситуації що склалась, він відмовився при свідках від проходження даного огляду.

Згідно із наказом начальника Головного Управління Національної Поліції в Харківській області від 22.04.2019 року за № 407 (а.с.24) за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог ст.. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.2.5, п.2.9 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, що є порушенням вимог п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський відділу №2 взводу №2 роти №2 БКС ГУНП в Харківській області капрал поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції.

Наведений вище факт встановлений службовим розслідуванням не спростований і в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувався як і наказ про звільнення.

Відеозапис, який ОСОБА_1 було надано до суду апеляційної інстанції, не підтверджує, але і не спростовує факту скоєння останнім адміністративного правопорушення, а тому не приймається до уваги.

Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 передав своє водійське посвідчення іншій особі, яка знаходилась з ним в автомобілі, для того щоб уникнути огляду, однак працівники поліції вчасно це помітили та правильно встановили кому це посвідчення належить та хто саме, як водій, повинен проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , які були разом з ним в автомобілі, апеляційний суд ставиться до них критично, оскільки розцінює ці пояснення лише як спробу захисту для уникнення від відповідальності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання на помилковість висновку суду першої інстанції

Між тим, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції визнав, що останній керував автомобілем в стані та з ознаками алкогольного сп`яніння.

З таким висновком суд апеляційної інстанції не може погодитись, оскільки ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння не проходив та разом з тим відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення керування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 навіть і не вмінювалось.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов цього висновку, який повинен бути виключений з судової постанови як надлишково та необґрунтовано вмінений.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 4 липня 2019 року апеляційний суд вважає законною та обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, з абзацу першого, висновки суду про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, а саме фразу «в стані».

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 4 липня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду Я.В. Чопенко