П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Фастів

20 серпня 2019 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Суботін А.В., за участю: секретарів Гапонюк І.В., Слюсар Я.В., прокурора Бірюкової І.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Василенко Т.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , уродженця м.Ржищів Кагарлицького району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого директором Державного підприємства «Фастівське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу №625 від 25.03.2019 року ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за наступних обставин.

Відповідно до ст.1.1 статуту ДП «Фастівське лісове господарство» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 року №573 «Про організаційну структуру управління лісовим господарством України», належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Київським обласним та по місту Києву управлінням лісового та мисливського господарства.

Згідно зі ст.4.1. статуту ДП «Фастівське лісове господарство» є державним комерційним підприємством - юридичною особою публічного права та суб`єктом господарювання державного сектору економіки. Права і обов`язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації.

Згідно з положеннями частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичною особою публічного права визначається юридична особа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та органом управління ДП «Фастівське лісове господарство» є Державне агентство лісових ресурсів України.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Отже, ДП «Фастівське лісове господарство» є юридичною особою публічного права.

Так, відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 31.10.2012 року №527-К ОСОБА_1 призначено за контрактом на посаду директора ДП «Фастівське лісове господарство» в порядку переведення з 01.11.2012 року по 31.10.2013 року.

У зв`язку із закінченням терміну дії контракту наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 18.09.2013 №594-К ОСОБА_1 знову призначено на посаду директора державного підприємства «Фастівське лісове господарство» з 01.11.2013 року по 31.10.2014 року.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 15.10.2014 року №600-К ОСОБА_1 призначено за контрактом на посаду директора ДГІ «Фастівське лісове господарство» з 03.11.2014 року по 02.11.2019 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, укладеного 18.09.2013 року.

Згідно з ч. З ст. 65 Господарського кодексу України керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Визначення поняття «посадові особи» та «службові особи» в рамках підпункту «и» пункту 1 та підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) наведено у пункті 3 Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням НАЗК від 11.08.2016 №3 (далі - Роз`яснення), яке розміщено на офіційному веб-сайті НАЗК у рубриці «Законодавство» розділу «Декларування».

Так, під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном(установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири, тощо).

Разом з тим, у пункті 3 Роз`яснення також передбачено, що у цілях визначення суб`єктів декларування, згідно із Законом, слід застосовувати вужче тлумачення і вважати посадовими особами - суб`єктами декларування лише тих працівників, на яких покладено відповідні обов`язки на постійній основі. Тобто в разі тимчасового виконання працівником організаційно-розпорядчих обов`язків на час відсутності керівника підрозділу у звітному періоді не виникає обов`язок подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за цей період.

Поряд з цим, працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі або технічні функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

ОСОБА_1 згідно своїх посадових обов`язків, які викладені в його контракті, наділений та виконує в межах своєї компетенції організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в тому числі щодо здійснення поточного (оперативного) керівництва підприємством, організації його виробничо-господарської, соціально-побутової та іншої діяльності, тощо.

Поряд з цим, працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі або технічні функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

Тобто, ОСОБА_1 є посадовою особою, яку наділено організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

ОСОБА_1 письмово попереджено про відповідальність за вчинення корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, був належним чином попереджений про встановлені Законом обмеження (а.с.64).

У відповідності до частини 1 статті 65 даного Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом 14 ч.1 ст.1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у п.1, пп. «а» і пп. «в» п.2, п.4 і п.5 ч.1 ст.3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти, які згідно з ч.5 ст.12 Закону підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно з ч.2 ст.52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів працездатних осіб, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це НАЗК. Зазначена інформація вноситься до Реєстру та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Рішенням НАЗК від 10.06.2016 року №2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за №958/29088) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (зі змінами, внесеними рішенням НАЗК від 18.08.2016 року№1) визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи:

1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб`єктів декларування:

щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці;

декларації, передбачені абз.1 ч.2 ст.45 Закону (декларації осіб, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), службових осіб, які 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та станом на день такого припинення займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону, службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року чи пізніше цієї дати займають згідно зі ст.50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.

Відповідно до пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року №3, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, суб`єкти декларування письмово повідомляють НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми на веб-сайті Реєстру відповідно до технічних вимог та форми. Згідно з пунктом 2 розділу II зазначеного Порядку, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування подається через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті суб`єкта декларування після реєстрації в Реєстрі.

Отже, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, зобов`язаний з 01.01.2017 (з дати початку другого етапу системи декларування) у десятиденний строку у разі суттєвої зміни у майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року письмово повідомити про це НАЗК.

05.05.2017 у територіальному сервісному центрі МВС №8041 громадянин ОСОБА_2 (покупець) уклав з громадянином ОСОБА_1 (продавець), від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу №8041/2017/444887 транспортного засобу.

Предметом зазначеного договору є автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», номер кузова НОМЕР_1 (далі - Автомобіль) за ціною 266 945 (двісті шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 13 копійок.

У договорі відсутні відмітки про придбання транспортного засобу в розстрочку, тому право власності на Автомобіль перейшло 05.05.2017 до ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2.1. договору «передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна».

На підставі зазначених правовстановлюючих документів ОСОБА_2 подано заяву №117696682 від 05.05.2017 на перереєстрацію Автомобіля за новим власником, тобто за собою, чим додатково підтверджено факт набуття 05.05.2017 за наданим до заяви договором №8041/2017/444887 від 05.05.2017 права власності на авто.

Стаття 328 Цивільного кодексу України регламентує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» визначено прожитковий мінімум на одну працездатну особу на станом 01 січня 2017 року в сумі 1600 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 отримавши дохід від продажу майна на суму 266 945,13 грн., що становить 166,84 прожиткових мінімумів працездатних осіб, установлених на 01 січня 2017 року, повинен був здійснити додаткові заходи фінансового контролю, передбачені ч.2 ст.52 Закону. Тому в нього виник обов`язок, передбачений цією нормою, а саме у десятиденний строк з моменту отримання доходу письмово повідомити про суттєві зміни в майновому стані НАЗК. Зазначена інформація вноситься до Реєстру та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, що має юридичне значення. Він може визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані упродовж періоду з 00:00 год. 06.05.2017 по 23:59 год. 15.05.2017.

16.05.2017 року в 00:00 год. ОСОБА_1 порушив порядок, передбачений ч.2 ст.52 Закону, а саме у десятиденний строк з моменту отримання доходу від продажу Автомобіля письмово не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи обізнаним щодо вимог Закону, усвідомлюючи обов`язок повідомляти у десятиденний термін про суттєві зміни у майновому стані, не повідомив про суттєві зміни у майновому стані, а саме про отримання доходу від продажу Автомобіля на суму 266 945,13 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що в 2016 році він вирішив продати автомобіль Volkswagen Passat який належав йому. Після безуспішних проб продати даний автомобіль самостійно, приблизно в кінці 2016 року, він звернувся до свого знайомого ОСОБА_3 , який погодився продати його автомобіль. Після написання нотаріальної довіреності, він віддав ОСОБА_3 автомобіль та більше його не бачив. Термінів продажу вони не обговорювали, так як не було принципово коли буде продано автомобіль, лише була обговорена крайня ціна за яку він має її продати. Приблизно в другій половині березня 2018 року він зв`язався з ОСОБА_3 і він йому повідомив, що автомобіль проданий. Забравши свої гроші, він відповідно на протязі тижня, вказав їх в основну декларацію за 2017 рік. Зазначив, що умислу приховувати факт продажу автомобіля у нього не було, протокол №625 від 25.03.2019 року складено з порушенням вимог чинного законодавства та посадовою особою, до повноважень якої такі функції не входять. Просив провадження у даній справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, просила суд накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, думку прокурора, захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та подані сторонами документи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 15.10.2014 року №600-К ОСОБА_1 призначено за контрактом на посаду директора ДП«Фастівське лісове господарство» з 03.11.2014 року по 02.11.2019 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, укладеного 18.09.2013 року.

Встановлено, що 05.05.2017 у територіальному сервісному центрі МВС №8041 громадянин ОСОБА_2 (покупець) уклав з громадянином ОСОБА_1 (продавець), від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу №8041/2017/444887 транспортного засобу.

Предметом зазначеного договору є автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», номер кузова НОМЕР_1 (далі - Автомобіль) за ціною 266 945 (двісті шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 13 копійок.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкт декларування у разі суттєвої зміни у майновому стані, а саме отримання доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані передбачена відповідальність суб`єкта декларування відповідно до положень ч.2 ст.172-6 КУпАП, тобто об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає в тому, що:

1) в суб`єкта правопорушення відбулись суттєві зміни в майновому стані;

2) суб`єкт правопорушення не повідомив про такі зміни в десятиденний строк.

Відповідно до ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено чотири типи декларацій суб`єкта декларування:

1) щорічна декларація, яка подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року;

2) декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення.

3) декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.

4) декларація суб`єкта декларування, який є особою, що претендує на зайняття посад, зазначених у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, що подається до призначення або обрання особи на посаду.

Таким чином, повідомлення про зміну майнового стану, передбачене ст.52 вказаного Закону, не є декларацією за визначенням.

Що стосується повідомлення про зміни у майновому стані, то відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкт декларування зобов`язаний повідомити про отримані ним доходи, які перевищують 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

У Форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затвердженої рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 961/29091, також зазначається, що під суттєвою зміною у майновому стані суб`єкта декларування розуміється отримання ним одноразового доходу або придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня року, у якому подається повідомлення.

При цьому слід звернути увагу , що у цій же Формі роз`яснюється, що дохід, який був нарахований, але не сплачений (не отриманий), не повідомляється.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 під час судового розгляду, фактично він отримав дохід від продажу автомобілю лише в березні 2018 року

Відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному сайті (https://portal.nazk.gov.ua), ОСОБА_1 вказав відомості про отриманий дохід від продажу автомобіля у щорічній декларації за 2017 рік, яку подав 22.03.2018 року.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінюючи надані докази та з`ясовуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, суддя виходить із такого.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що визначено ст.10 КУпАП.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» під корупційним правопорушенням розуміється діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та /або цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.9 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» правопорушення пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст.10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного, корупційного правопорушення, правопорушення пов`язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із визначення поняття, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст.1 цього Закону, сутність правопорушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана інформувати Національне агентство про суттєві зміни в її матеріальному становищі, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, повідомлення в порядку ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст.52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу в учиненні зазначених дій, а відтак і наявності суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що особа усвідомлювала суспільну небезпечність неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані, передбачала неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Проте, ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором під час судового розгляду не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, тощо) та мета інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Враховуючи усі обставини, викладені вище, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій, а отже, і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, також відсутній.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівниками управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, працівники якого і збирали докази та складали протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, серед інших, боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави, та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування, протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Верховний Суд України в своїй постанові від 11.04.2018 р. (справа №814/886/17), також наголосив, що на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» (Рішення № 1) розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону N 1700-VII (Закон № 1700-VII) належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом (Закон № 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Закону N 1700-VII (Закон № 1700-VII), контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб.

Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону № 1700-VII (Закон N 1700-VII).

Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Відповідно до п.4-5 розділу II Порядку, у випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування відповідно до вимог Закону Національне агентство письмово повідомляє про це суб`єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства, в якому працює (здійснює діяльність) суб`єкт декларування, та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному Національним агентством порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, Національне агентство направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа Національного агентства складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням Національного агентства направляється до суду.

Таким чином, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Як встановлено судовим розглядом, будь-яких листів від Національного агентства з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 не направлялось, що порушує його права та призвело до передчасного прийняття рішення щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких даних щодо проведення саме НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4 розділу ІV Порядку,у разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважена особа Національного агентства складає протокол про таке правопорушення відповідно до законодавства.

Всупереч наведеним положенням,протокол відносно ОСОБА_1 був складений саме управлінням захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а не Національним агентством.

З наведеного виходить, що проведена відносно ОСОБА_1 перевірка є незаконною з підстав невідповідності визначеної законом компетенції органу, який її проводив, що призвело до прийняття незаконного акту протоколу № 625 від 25.03.2019 р.

За загальним правилом, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до статті 62Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини при вирішенні питання справедливості судового розгляду в цілому враховує у тому числі й спосіб отримання доказів.

В даному випадку проведення відносно ОСОБА_1 перевірки не уповноваженим органом дає підстави визнати недопустимими всі докази, здобуті внаслідок такої перевірки.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи вище встановлені обставини, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що обумовлює відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності .

Відповідно до п.1 ч.1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст.251, 252, 268, 279, 283, п.3 ч.1 ст.284, ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом 10 днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Суддя А.В.Суботін