Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2315/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Відповідно до постанови, 14.04.2019 року о 00-10 год. водій ОСОБА_1 на автодорозі Виступовичі-Житомир-М.Подільський, 216 км, в порушення п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом «Honda Dio», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оспорює фактичні обставини справи, а саме, те, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про доведеність його вини, оскільки суд не взяв до уваги його пояснення, а саме, що він не погоджується з даним правопорушенням, а взяв до уваги лише пояснення свідків.

Також, вказує, що він подавав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою, однак суд 10.07.19 року розглянув справу у його відсутність.

На його думку, суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, від якого останній відмовився.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (різкий запах алкоголю, порушення мови та координації рухів) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував автомобілем.

Однак, як засвідчують ці ж матеріали, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків та у закладі охорони здоров`я) відмовився.

Зазначені докази, а також відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень при складанні протоколу щодо правомірності дій працівників поліції, спростовують доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду.

Не вбачає апеляційний суд і неповноти при розгляді справи судом, оскільки ОСОБА_1 був присутній у суді 27.06.19 року, завчасно ознайомлений зі своїми правами при складанні протоколу та не був позбавлений можливості заявити клопотання про виклик свідків, витребування інших доказів, однак таких клопотань не заявляв як засвідчують матеріали справи.

Крім цього, як вбачається з матеріалів суд сприяв ОСОБА_1 в реалізації права на захист, чотири рази (03.05.19, 31.05.19, 12.06.19, 02.07.19 року) відкладав розгляд справи у зв`язку з наданням часу для укладення угоду з адвокатом, клопотаннями про надання матеріалів для ознайомлення востаннє 02.07.2019 року.

Останнє судове засідання було призначено, з врахуванням клопотання ОСОБА_1 на 10.07.2019 року на яке ОСОБА_1 не з`явився, доказів підтверджуючих поважну причину не прибуття в день розгляду справи не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, оскільки з довідки №315 від 08.07.19 року слідує, що він лікувався стаціонарно з 01.07.19 року по 08.07.19 року.

Враховуючи, що суд першої інстанції сприяв ОСОБА_1 у реалізації ним своїх прав та надавав йому тривалий час для підготовки до судового розгляду, а розгляд протоколу здійснив лише за 4 дні до закінчення строку накладення адміністративного стягнення, належним чином та своєчасно попередивши правопорушника, суд апеляційної інстанції підстав для скасування постанови суду не знаходить.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук