ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/973/19 Справа № 204/4394/19 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Петренко І.В., напостанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Петренко І.В., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2019 року о 21 год. 26 хв., водій ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Флотська, 86 у м. Дніпро, керував автомобілем «BMW 320D», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, не природна блідість обличчя, сповільненість мови, від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Таким чином водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати повністю або частково, замінити захід стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним на штраф у розмірі встановленому на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення після його підписання ОСОБА_1 вносились додаткові записи, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП, постанова суду є необґрунтованою, оскільки ухвалена за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, в наслідок чого поза увагою залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення дата складання протоколу відрізняється від дати вчинення адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, крім того, працівниками поліції не було запропоновано пройти такий огляд.

Також зазначає, що поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що дії працівників поліції не відповідали встановленим законом вимогам, захід адміністративного стягнення обраний із порушенням вимог закону, суд долучив до справи не всі докази, також судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП.

Вказує, що він не передбачав можливості настання таких наслідків як позбавлення його водійського посвідчення через неповне знання нових законів, через збіг сімейних обставин з незалежних від нього причин та відсутності направлення його на медичний огляд він не встиг пройти медичний огляд протягом 2 годин після складання протоколу, тому що не знав адрес медичних закладів, у яких можна було б здати аналізи.

В апеляційній скарзі захисник Петренко І.В., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, в матеріалах справи відсутнє направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, судом першої інстанції не було з`ясовано питання дотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення медичного огляду.

Вказує, що судом не прийнято до уваги та не надано оцінку тому, що в матеріалах справи наявні два протоколи по справі про адміністративне правопорушення, копія протоколу, яка була видана ОСОБА_1 значно відрізняється від оригіналу протоколу, дані, що містять в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому даний протокол не може бути належним та допустимим доказом.

Також вказує, що він не міг вчинити дане адміністративне правопорушення в зазначений в протоколі час, оскільки в даний час відносно нього була розглянута справа за ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд двічі викликав в судове засідання працівників поліції, які складали протокол, однак в судове засідання вони не з`явились, письмових пояснень не надавали, матеріали справи не містять відомостей, щодо направлення відеозапису з нагрудних камер поліцейських до суду, або те, що вони містяться в матеріалах справи, суд дослідив відеозапис, який відповідно до ст. 251 КУпАП, ст. 62 КУ є неналежним доказом.

Також зазначає, що суд не надав оцінку показам ОСОБА_1 , що він постійно приймає ліки для зору, не залучені до матеріалів справи докази, які спростовують вчинення адміністративного правопорушення, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі докази, безпосередньо не допитав свідків.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надав заяву про залишення його апеляційної скарги без розгляду, апеляційну скаргу захисника Петренко І.В. підтримав та просив її задовольнити.

Захисник Петренко І.В. не заперечувала проти залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без розгляду, свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга захисника Петренко І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишенню без задоволення з наступних підстав.

У зв`язку з тим, що особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було подано заяву про залишення без розгляду його апеляційної скарги, дана апеляційна скарга апеляційним суд не розглядається.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідає фактичним обставинам справи.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 195274 від 15 червня 2019 року (а.с. 1); рапортом працівника поліції (а.с. 2); поясненнями свідків, які зазначили, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився (а.с. 3-4); відеозаписом з нагрудної камери (а.с. 6).

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Покази свідків та працівника патрульної поліції повністю узгоджуються між собою та сумнівів в апеляційному суді не викликають.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

У суду відсутні будь-які підстави ставити зазначену обставину під сумнів.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і суд кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Діючим законодавством закріплено загальне положення, згідно з яким особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Наслідки подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на подачу скарги передбачені в ст. 35 Конвенції, і полягають у визнанні такої скарги неприйнятною.

При розгляді адміністративного провадження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою безпідставного отримання необхідного їм рішення суду, затягування процесу або для інших недобросовісних цілей використовують належні їм процесуальні права всупереч з їх дійсним призначенням. Дане явище виступає чинником, що дестабілізує правосуддя і створює серйозні перешкоди для ефективного вирішення спорів.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Також, суд апеляційної інстанції оцінив пояснення ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як спосіб уникнення від відповідальності за вчинені діяння, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено матеріалами справи, які є логічними та не суперечать один одному.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, дані доводи не спростовують наявності у ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, які виразились у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є об`єктивною стороною вчинення даного адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши зібрані у справі докази та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив п. 2.5 ПДР України та його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю за необхідне апеляційну скаргу захисника Петренко І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Петренко Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.П. Іванова