Номер справи 220/1150/19
Номер провадження 3/220/644/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли від Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, працює Донецька обласна державна адміністрація департамент охорони здоров`я, має на утриманні неповнолітню дитину, до адміністративної відповідальності не притягувався, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ,

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 395941 від 26 квітня 2019 року, ОСОБА_1 , маючи на утриманні неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неналежним чином виконував покладені на нього обов`язки по вихованню сина, у зв`язку з чим 26.04.2019 р. приблизно о 19-30 год. неповнолітній ОСОБА_2 , знаходячись на території парку, який розташований в центрі смт Велика Новосілка, а саме за адресою: смт Велика Новосілка, зблизу будинку № 32, Великоновосілківського району Донецької області, де демонстративно курив тютюнові вироби, а саме сигарети марки «Філіп Моріс».

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали провадження у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КпАП України, виходячи з наступного.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир ОСОБА_4 та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАп обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Диспозиція частини 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення вимог якої інкримінується порушнику, передбачає відповідальність за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, що призвело до вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу,

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч. 3 ст. 184 КУпАП полягає у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, що призвело до вчинення неповнолітнім віком від 14 до 16 років правопорушення. Таким чином, для встановлення об`єктивної сторони правопорушення має значення не лише встановлення факту неналежного виконання батьками свого обов`язку щодо виховання дітей, а й факт вчинення неповнолітнім правопорушення, передбаченого ч. 3 або ч. 4 ст. 173-4 КпАП України.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що до матеріалів провадження не надано свідоцтва про народження ОСОБА_2 , що виключає можливість з`ясувати у повному обсязі обставини, викладені у протоколі, до протоколу про адміністративне правопорушення надано лише свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ЄЛ НОМЕР_2 (а.с. 9), щодо даних народження ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_5 , що не має жодного відношення до даного адміністративного правопорушення. Жодних інших доказів, крім пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 суду не надано. Жодних свідків не встановлено.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 3) не зазначено, яким саме чином ОСОБА_1 не виконував свої батьківські обов`язки, при цьому не зазначено, в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено.

Таким чином, не зважаючи на відмітку у протоколі та поясненнях про визнання своєї вини ОСОБА_1 , судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів про неналежне виконання ОСОБА_1 (з прямим чи непрямим умислом) обов`язків щодо виховання дитини, що призвело до вчинення неповнолітнім віком від 14 до 16 років правопорушення.

Згідно протоколу, ОСОБА_1 інкримінується правопорушення, яке вчинено 26.04.2019 р., на момент розгляду справи сплинули строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КпАП України, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 7 ст. 247 КпАП України.

Враховуючи наявність двох підстав для закриття даного провадження, суд приходить до висновку про необхідність, закрити провадження саме з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , оскільки визначає пріоритетними саме ці обставини для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 3 ст. 184, ст.ст. 247 ч.1 п.1, 254, 256, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги чи протесту прокурора в апеляційний суд Донецької області через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.А. Дурач