Справа № 752/1727/19
Провадження №: 3/752/1607/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2019 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ланбатор Республіка Молдова, громадянина України, не працюючого, який проживає за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

встановив:
28 січня 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва від Управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшов для розгляду матеріал відносно ОСОБА_1 .

Згідно даних протоколу № 66 від 24.01.2019 року ОСОБА_1 обіймав посаду старшого інспектора відділу інструментального аналізу спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) військової частини НОМЕР_1 , тобто був військовою посадовою особою, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» і яка є суб`єктом декларування. 22.11.2018 року був звільнений із займаної посади і в день звільнення повинен був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але подав її лише 24.01.2019р., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що його не було попереджено про те, що він зобов`язаний після звільнення подавати декларації.

Його захисник Борух С.В. в судовому засіданні наголошував на тому, що його підзахисний не був обізнаний про обов`язок після звільнення подавати відповідну декларацію. Просив витребувати з військової частини докази того, що ОСОБА_1 був повідомлений про вищезазначені обов`язки.

Прокурор Тимко В.В. просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується згідно протоколу від 24.01.2019р. №66, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст. 172-6 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 статті 45 3акону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму частину 1 статті 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду дійсної справи судом на підставі наявних в матеріалах справи даних, не було встановлено наявності в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 прямого чи непрямого умислу як суб`єктивної сторони правопорушення, пов`язаного з корупцією, вчинення якого йому інкримінується.

В силу статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що внесення виправлень і доповнень до протоколу заборонено, а прокурор, здійснюючи підтримку обвинувачення, додаткові докази не подавав, враховуючи такі засади як адміністративного судочинства як диспозитивність, змагальність процесу, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку, про відсутність в бездіяльності ОСОБА_1 щодо неподання ним декларації при звільненні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що є підставою для закриття провадження відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись частин 1 і 2 статті 45 3акону України «Про запобігання корупції», 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 11, ч.1 ст.172-6, п.1 ч.1 ст.247 279, 280, 283, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суд, -

постановив:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Єсауленко М.В.