Справа № 750/4307/19 Головуючий у 1 інстанції Григор`єв Р. Г.
Провадження № 33/4823/310/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі судді судової палати у кримінальних справах Баглая І.П.,

з участю прокурора Максиміхіна Ю.В.,

захисника ОСОБА_1 - Бічук І.С.,

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2019 року.

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 172 - 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з накладенням стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн.. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 40 коп..

Як встановив доведеним місцевий суд, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу досліджень і розслідувань Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, будучи державним службовцем, посада якого відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу» відноситься до посад категорії «В», тобто у відповідності до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014, являється суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у десятиденний строк не повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані шляхом внесення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднення на офіційному веб-сайті НАЗК інформації про суттєві зміни у майновому стані у зв`язку з придбанням ним 26.06.2017 рухомого майна - транспортного засобу Volkswagen Passat, 2012 року випуску, д.н.з. VIN № НОМЕР_1 , загальна вартість якого склала 178720,69 грн., тобто в сумі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (80 000 грн.).

Після цього, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста (юриста) Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області, будучи відповідно до підпункту «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» службовою особою державного органу та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п.п. «б» пункту 3 ч. 1 ст. 46 Закону, 23.03.2018 подав завідомо недостовірні відомості у свою щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме: не зазначив в розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» транспортний засіб Volkswagen Passat, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який, станом на 31 грудня 2017 року, належав йому на праві власності та вартість якого на дату набуття у власність становила 178720,69 грн., що становить 111,7 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2017 року.

Надалі, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста (юриста) Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області, будучи відповідно до підпункту «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» службовою особою державного органу та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у десятиденний строк не повідомив НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані, шляхом внесення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднення на офіційному веб -сайті НАЗК інформації про суттєві зміни у майновому стані у зв`язку з отриманням, 17.08.2018, доходу від продажу рухомого майна - транспортного засобу Volkswagen Passat, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 331 124 грн., тобто в сумі, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2018 року (88 100 грн.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З вищевказаною постановою він не погоджується та вважає її незаконною, необґрунтованою, а також такою, що прийнята з порушенням діючого законодавства в зв`язку з чим підлягає скасуванню виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Декларація про майновий стан і доходи була заповнена та подана ним 23 березня 2018 року з домашнього персонального комп`ютера, який на той час знаходився за адресою його проживання, а саме по АДРЕСА_1 . Враховуючи вищевикладене, місцем скоєння правопорушення, в даному випадку, слід вважати місце його проживання. В протоколах, які містяться в матеріалах справи, зазначено, що місце скоєння правопорушення слід поєднувати з місцем проходження служби, а тому і матеріали передано до Деснянського районного суду м. Чернігова. Але, якщо виходити навіть з позиції співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області, що протоколи повинні розглядатись за місцем проходження служби, то взагалі зазначені матеріали були передані не за належністю з наступних підстав. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1378 від 16.12.2015р. «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» встановлено, що Державна служба з безпеки на транспорті розпочала здійснення функцій і повноважень визначених постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» та у відповідності до абзацу 1 пункту 8 вказаного Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015р. «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, як структурні підрозділи апарату служби, зокрема таким структурним підрозділом є Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Чернігівській області, яке немає статусу юридичної особи та не має адміністративної процесуальної дієздатності, а є лише структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті, яка зареєстрована за адресою: проспект Перемоги, 14, м. Київ , 01135. Виходячи з цього, справа підлягає розгляду за місцем знаходження юридичної особи - Державної служби України з безпеки на транспорті, тобто у м. Києві. Однак, суд першої інстанції, в порушення ст. 268 КУпАП, розглянув його клопотання про направлення справи для розгляду до належного суду ще до початку розгляду справи, а також без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та незаконно відмовив у задоволенні даного клопотання і, як вбачається із змісту оскаржуваного судового рішення, жодним чином не обґрунтував відмову у його задоволенні. Суд безпідставно визнав його винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 та ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки в діях останнього відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених вищевказаними статтями. Так, відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання та протидії корупції» обов`язок повідомити НАЗК про зміни у майновому стані виникає у випадку суттєвих змін у майновому стані на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених законом для працездатних осіб. Однак, майновий стан ОСОБА_1 не змінився у зв`язку із придбанням транспортного засобу, а трансформувався. Адже, він придбав автомобіль за кошти, які задекларував у декларації про майновий стан і доходи в 2016 році. Але, суд першої інстанції не дослідив вказану обставину та не надав їй належної правової оцінки, що призвело до прийняття невірного та незаконного рішення у справі. Під час судового розгляду ним було повідомлено суду, що у декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік в графі «транспортні засоби» було зазначено про наявність у власності автомобіля «Volkswagen Passat», однак вказані відомості не збереглися у «Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Для підтвердження цього ним заявлялось клопотання про витребування відомостей з Національного агентства з питань запобігання корупції відомості стосовно належної роботи та можливих збоїв у роботі сайту та інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» станом на 23.03.2018 року. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив вказане клопотання, не з`ясувавши обставини, які є визначальними та виключають наявність в його діях правопорушення, передбаченого ч. 4 с. 172-6 КУпАП. Адже витребування вказаних відомостей з Національного агентства з питань запобігання корупції можливо виключно на запит суду. Без належної правової оцінки суду першої інстанції залишились доводи ОСОБА_1 про те, що останній не отримував кошти, в сумі вказаній в договорі купівлі-продажу транспортного засобу в сумі 331124 грн.. Фактично автомобіль був проданий ОСОБА_2 у розстрочку за 210 000 гривень. Вказані грошові кошти він отримував частинами, протягом 5 місяців по 42 000 гривень щомісяця, що виключає необхідність надавати відомості про зміни у майновому стані, а саме отримання доходу від продажу рухомого майна. Адже, отримані ним суми не перевищували 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2017 року (80 000 грн.). Вказане могло бути підтверджено показами свідка ОСОБА_2 , про виклик та допит якого мною заявлялось клопотання. Однак, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні і цього к

лопотання, що також свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення та є підставою для його скасування. Окрім того, в порушення ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції, наклав на нього адміністративне стягнення незважаючи на закінчення, визначених нормою вказаної статті, строків для цього. Так, відповідно до положень частин 3, 4 статті 38 КУпАП - адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дата виявлення адміністративних правопорушень, в даному випадку, збігається з датою складання протоколів про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 .. В матеріалах справи містяться відповіді Регіонального сервісного центру в Чернігівській області від 08.01.2019 року, вх. № 31/25/6-2737 та вх. № 31/25/6-2740, на запити Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки НП України від 06.12.2018 № 8785/39/124/02-2018 та № 8787/39/124/02-2018. Відповідь була отримана Управлінням захисту економіки в Чернігівській області 08.01.2019 року під вхідними №№79 та 80. Саме тому, датою виявлення правопорушення слід вважати дату здійснення відповідної перевірки Управлінням захисту економіки в Чернігівській області за фактом ймовірного правопорушення та направлення відповідних запитів для отримання інформації, тобто 06.12.2018 року. В будь-якому випадку датою виявлення правопорушення можна вважати день не пізніше дати отримання відповіді з Регіонального сервісного центру в Чернігівській області, тобто 08.01.2019 року, але аж ніяк не дати складання протоколів. Адже, починаючи з 08.01.2019 року уповноважений орган мав об`єктивну можливість зібрати відповідні докази та скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Доказом факту внесення ним завідомо недостовірних відомостей та несвоєчасного надання інформації про зміни в майновому стані є відповіді Регіонального сервісного центру в Чернігівській області від 08.01.2019, вх. №№31/25/6-2737 та 31/25/6-2740, на які посилається посадова особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. А тому, перевірочні дії, вважає, не потребували значного часу для прикладання зусиль уповноваженої особи на складання протоколу для встановлення всіх обставин справи, формування адміністративних матеріалів та своєчасного їх подання для розгляду судом в межах строків визначених у статті 38 КУпАП. Враховуючи, що основним фактором, який впливає на перебіг строків накладення стягнення є момент його виявлення, тому збирання доказів на підтвердження правопорушення не відтерміновує початку цього строку, у зв`язку з чим не можна погодитися з доводами про початок такого строку з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення. На думку суду, в даному випадку день виявлення адміністративних правопорушень збігається з днем складання протоколів про адміністративні правопорушення, тобто 11 та 12 квітня 2019 року. Виходячи навіть з того, що цей строк співпадає, станом на день прийняття оскаржуваного судового рішення, визначений статтею 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення все одно закінчився. Посилання суду на те, що протокольними постановами суду від 13.05.2019 року та від 29.05.2019 року був зупинений судовий розгляд даної справи на підставі ч. 4 ст. 277 КУпАП є безпідставним та незаконним, оскільки такі дії суперечать КУпАП, який визначає порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. В матеріалах справи відсутні відповідні постанови суду про зупинення строків розгляду справи, а в постанові від 18.06.2019 року, якою нібито поновлено строк розгляду справи, взагалі йдеться тільки про протокольну постанову від 29.05.2019 року. Порядок зупинення строків розгляду справи саме протокольними постановами Кодексом не передбачено. Відповідно до положень частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених у статті 38 цього Кодексу. Крім вказаного, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що в протоколах щодо нього зазначено, що вони складені відносно « ОСОБА_1 » в той час коли прізвище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно паспорту, є « ОСОБА_1 ». Вказане свідчить, що дані протоколи складені по відношенню до іншої особи, а не до ОСОБА_1 .. Також в протоколах не вірно вказано місце роботи особи порушника: Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області, в той час коли останній працює в Державній службі України з безпеки на транспорті, що підтверджується відповідною довідкою, копія якої є в матеріалах справи. Однак, суд також проігнорував вказані доводи та не навів мотивів їх відхилення. Відтак, з наведеного є очевидним, що, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за №14, де зазначено, що необхідно "звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Із матеріалів справи, пояснень сторін обвинувачення та захисту, доводів апеляційної скарги вбачається, що вона не обґрунтована.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що фактично він придбав автомобіль «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 за 3000 доларів, тому вважає що не повинен був повідомляти НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані. Заповнюючи щорічну декларацію за 2017 рік він вносив в неї автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 . Чому ці дані не збереглися в його декларації пояснити не може. Цей же автомобіль він фактично продав своїй матері за 170000 грн., а не за 331124 грн., як вказано в договорі.

Немотивовані, суперечливі твердження сторони захисту про місце розгляду справи (за знаходженням комп`ютера, знаходженням юридичної особи) апеляційний суд не бере до уваги бо, у відповідності до ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Апеляційний суд виходить із того, що ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію про суттєві зміні майнового стану як особа, що обіймає відповідну посаду у відповідній державній установі, яка знаходиться на території Деснянського району м. Чернігова.

Сторона захисту погодилася, що чоловіче прізвище ОСОБА_1 в українській мові відмінюється.

Апеляційному суду ОСОБА_1 не навів переконливих доказів чому із-за неодноразових його неявок без поважних причин (окрім перебування на лікарняному) відкладався розгляд його справи в місцевому суді, чому він відмовився від дачі пояснень працівнику поліції, пославшись на ст. 63 Конституції України.

Всі ці обставини апеляційний суд розцінює як умисне затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності і тому погоджується з доводами сторони обвинувачення, що, у даному випадку, часом виявлення правопорушення є час коли був встановлений у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_1 не навів апеляційному суду жодного доказу, що фактично він придбав автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 за 3000 доларів, заповнюючи щорічну декларацію за 2017 рік вносив в неї вказаний автомобіль, чому цей же автомобіль фактично продав своїй матері за 170000 грн., а не за 331124 грн., як вказано в договорі, і в розстрочку.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяІ. П. Баглай