Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 ,

захисника Ткачука В.В.

В С Т А Н О В И В:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Судом встановлено, що 22.08.2019 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «FIAT Fiorino» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Г.Пожежних - Кармелюка в м. Житомирі в стані в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, чим порушив п.2.9-а ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд неповно дослідив обставини справи та не надав належної оцінки наявним у справі доказам, а тому вищевказана постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.268 КпАП провів засідання у його відсутність, не сповістивши належним чином про місце і час розгляду справи та прийняв рішення, не зважаючи на клопотання захисника про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Вважає, що вказані порушення процесуальних норм права позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП України, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання.

Послався на те, що висновок суду про те, що його стан сп`яніння доведено належними доказами, є помилковим.

Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, складений 05.09.2019, а факт виявлення ознак перебування в стані сп`яніння, був встановлений 22.08.2019 року. Результат токсикологічного дослідження надійшов 30.08.2019 року.

Положення ст.254 КУпАП передбачають, що протокол складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка причетна до адміністративної відповідальності.

Послався на те, що судом першої інстанції не було звернуто уваги, що до протоколу не долучено акт огляду на стан сп`яніння, який передбачений «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв т/з ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, № 1452/735», який є безпосереднім доказом того що, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, в якому зазначаються адреси та підписи свідків та порядок проведення такого огляду.

Також в матеріалах справи відсутнє направлення водія до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом та тимчасово не вилучили водійські права, а також не роз`яснили його права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Ткачука В.В. на підтримку вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції його прав, передбачених ст.268 КУпАП, апеляційний суд визнає неспроможними.

Як убачається з матеріалів справи, вони надійшли до Богунського районного суду м. Житомира 11.09.2019року. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №202548 особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , був ознайомлений з місцем і часом розгляду справи, що посвідчив своїм підписом та не заперечував під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції чотири рази відкладав судові засідання за письмовими заявами ОСОБА_1 та його адвоката Ткачука В.В. з різних підстав, однак підтверджуючих документів не можливості явки до суду надано не було.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи та передбачених ст.38 КУпАП, строків накладення адміністративного стягнення, суд дійшов до висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, згідно ч.3ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.

Приймаючи рішення, суд обґрунтовано розцінив неявку ОСОБА_1 як намагання уникнути від відповідальності за допущене правопорушення та затягування строків розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ткачук В.В., приймали участь під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, користуючись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, надавали пояснення, заявляли клопотання.

Відповідно до ст.ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вимог ст.ст.251,252,283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду є необґрунтованою та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, апеляційний суд визнає безпідставними.

Обґрунтованість висновку суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 202548 від 05.09.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 22.08.2019 року о 20 годині 30 хвилин керував автомобілем марки «FIAT Fiorino» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Г.Пожежних - Кармелюка в м. Житомирі в стані в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога за адресою Житомирський район с. Зарічани. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А ПДР, за що встановлена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 ( далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол - майором поліції Шатилом О.О., а також підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , якому роз`яснені вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.1).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що дії працівників поліції при складанні протоколу не були визнані неправомірними.

Окрім того, вина ОСОБА_1 підтверджується результатами токсикологічного дослідження методом ГХ крові/ сечі від 30.08.2019 року, відібраного 22.08.2019р. о 22.10, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено в крові алкоголь в концентрації 2,21 проміле. Вказане дослідження було проведено в Обласному наркологічному диспансері Житомирської обласної ради, тобто у закладі охорони здоров`я, якому відповідно до статті 266 КУпАП, надано право на його проведення, та підписаний лікарем - токсикологом ОСОБА_2 (а.с.3).

Доводи апелянта, які зазначені в апеляційній скарзі, стосовно не долучення до протоколу акту огляду на стан сп`яніння, на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, не впливають.

Так, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність наступає за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.7 Інструкції визначений цифровий показник установлення стану алкогольного сп`яніння - більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно результату токсикологічного дослідження крові, яку було відібрано протягом встановленого у ч.4 ст.266 КупАП інтервалу часу (протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення) наявність алкоголю в крові ОСОБА_1 відповідала 2,21 проміле ( а.с.3).

Доводи щодо відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у справі доказам та не спростовують висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом та тимчасово не вилучили водійські права, а протокол про адміністративне правопорушення складено після спливу 24 годин, не є такими істотними порушеннями, які впливають на доведення його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції, і були б підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, відповідає вимогам ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.Ю. Шевченко