КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1969/2019
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 23 лютого 2019 року близько 08 год. 30 хв., керуючи в м. Києві по пр-ту Палладіна, 13/1 автомобілем «СЕАТ» д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2019, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Як зазначає в поданій апеляційній скарзі апелянт, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено того, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейськими, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду.

Крім того, у поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, та не зазначені в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння водія з пояснень свідків, і таким чином, на думку апелянта, стає незрозумілим, у чому саме обвинувачується водій: у керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи у відмові від проходження огляду.

Також, як вказує апелянт, судом першої інстанції не взято до уваги та не долучено до матеріалів справи Епікриз від 18.02.2019 № 200/1308, в якому зазначено, що він нещодавно перебував на лікуванні в інфекційному відділенні КНПІМРКО «Ірпінській центральній міській лікарні», де йому поставлено основний діагноз КІР, зазначено стадію ускладнення хронічний обструктивний бронхіт в стадії інфекційного загострення та він був виписаний в стані близькому до задовільного.

Звертає увагу апелянт і на те, що під час розгляду справи, йому було відмовлено у задоволенні клопотання про винесення судом ухвали про призначення почеркознавчої експертизи підпису, виконаного ОСОБА_1 , 1972 року народження у протоколі про адміністративне правопорушення від 23.02.2019 БД № 181705 о 08 год. 40 хв. у присутності патрульних поліцейських.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини події, не надав їм правової оцінки, не дослідив надані докази.

На думку апелянта, захід адміністративного стягнення також був обраний з порушенням вимог закону, а саме ст. 33 КУпАП, оскільки суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а також, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.

Як пояснює у поданій скарзі апелянт, він відмовився від поїздки до медичного закладу через те, що злочинною бездіяльністю працівників Національної поліції України, які з 04 жовтня 2018 року не вносять до ЄРДР заяву ОСОБА_2 (бабусі його доньки) про скоєння злочину працівниками АТКБ «ПРИВАТ-БАНК», які позбавили ОСОБА_3 (дідуся його доньки) права на життя, і він, щоб підтримати пенсіонера, завчасно у напівзадовільному стані залишив лікарню, щоб завезти ліки, продукти, кошти на проспект Перемоги, 37 у м. Києві і відразу ж повернувся додому, оскільки у його доньки були теж проблеми зі здоров`ям.

Також, апелянт звертає увагу на те, що відмовившись поїхати до медичного закладу, він не відмовлявся поставити свій підпис, а щодо самостійного звернення до медичного закладу з метою проходження медичного огляду, то він не встиг цього зробити, оскільки був обмежений потребою виконувати інше зобов`язання.

Зазначає апелянт і про те, що позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік, поставить його у дуже скрутне становище, оскільки він не в змозі буде оплатити покладений на нього штраф, так як він не має іншого способу заробітку та просить звернути увагу на те, що має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_4 , 2016 року народження, тестя ОСОБА_3 , 1934 року народження, інваліда 2-ї групи, тещу ОСОБА_2 , 1961 року народження, яка не працює, так як доглядає хворого чоловіка.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 181705 від 23 лютого 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_4 , вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у присутності яких ОСОБА_4 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, поясненнями самого ОСОБА_4 , наданими ним у судовому засіданні, в яких він фактично не заперечував факту своєї відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, пояснивши це тим, що поспішав у справах та був тверезий, а також приєднаним до справи відеозаписом з відеокамери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовані події, пов`язані з відмовою ОСОБА_4 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться, як це передбачено розділом ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, яким, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями, встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_1 , у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння, повинен був пройти огляд на стан такого сп`яніння не на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а у спеціальному медичному закладі, відповідно до положень, передбачених Інструкцією від 09.11.2015 року № 1452/735.

З огляду на вищенаведене посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в протоколі не зазначено про те, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також про те, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, слід визнати безпідставними, так само як і твердження апелянта про те, що в протоколі не зазначені ознаки наркотичного сп'яніння водія з пояснень свідків, оскільки вони суперечать змісту протоколу та фактичним обставинам справи.

Що ж стосується інших доводів, на які апелянт посилається у своїй скарзі, в тому числі щодо обрання заходу адміністративного стягнення із порушенням вимог закону, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваної постанови, через їх необґрунтованість та невідповідність вимогам закону, оскільки санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП прямо передбачено накладення на водіїв безальтернативного адміністративного стягнення у виді штрафу врозмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходівгромадян з позбавленням права керуваннятранспортними засобами на строк одинрік, незалежно від загальнихправил накладення стягнення заадміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАПта наявності обставин, щопом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки вона не містить в собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Дячук С.І.