Справа № 305/1419/19
Номер провадження № 3/305/434/19
ПОСТАНОВА
13.08.2019. Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Бліщ О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого електромонтером ОВБ ПАТ «Закарпаттяобленерго», військовозобов`язаного, який має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, -
за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
На розгляд до Рахівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №059380 від 22.06.2019 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 22 червня 2019 року, о 19:30 год., в с. Розтоки по вул. Центральній Рахівського району Закарпатської області, навпроти будинку № 118 «а», керуючи автомобілем УАЗ 452 Д, при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21-099 державний номерний знак НОМЕР_1 , що рухався в попутному напрямку, тобто по своїй головній смузі у зв`язку з чим скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що 22 червня 2019 року близько 19:00 години, він повертався додому на належному йому автомобілі. У с. Розтоки, коли він їхав неподалік від свого будинку, за № 118 «а» в с. Розтоки, біля магазину, побачив гр. ОСОБА_2 , який ішов дорогою по правій стороні. З метою об`їзду даного громадянина він подався ліворуч. Після цього, ввімкнув покажчик повороту праворуч і здійснював заїзд у поворот до свого житлового будинку. В цей час закричав його син ОСОБА_3 , який сидів на пасажирському сидінні і він різко загальмував після чого відчув удар з правої сторони та побачив, що автомобіль марки ВАЗ 21-099 здійснював його обгін з правої сторони. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на його автомобілі пошкоджено передній бампер, передні праві двері та кришу. Вважає, що якби водій автомобіля ВАЗ 21-099 не здійснив його обгін з правої сторони, то даної ДТП не сталося би. Просить справу щодо нього закрити, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.
17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Адміністративним правопорушенням (ст. 9 КУпАП) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.
Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.
ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Враховуючи зазначену вище практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, суд дійшов до переконання, що в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_1 в порушення вимог п. 10.3 ПДР України, не надав перевагу попутному транспортному засобу і з його вини сталася ДТП.
При цьому, відповідно до положень пунктів 1.3-1.5 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Отже, ОСОБА_1 рухаючись по власній смузі руху, з допустимою швидкістю, був вправі розраховувати, що водій іншого автомобіля, також виконає вимоги ПДР України.
У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами при розгляді справ по адміністративним правопорушенням є фактичні дані, на підставі яких відповідно до закону встановлюються наявність або відсутність адмінправопорушення, провина особи у його вчиненні, та інші обставини, які мають значення для вірного та об`єктивного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими доказами.
Тому суд, дослідивши докази по справі прийшов до висновку, що достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 порушив саме вимоги п. 10.3 ПДР України, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, не має.
Оскільки вина ОСОБА_1 не підтверджена матеріалами справи, приймаючи до уваги, що обвинувачення не може бути висунуто на сумнівних доказах, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вивчивши матеріали, приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що судом використані всі можливі заходи для встановлення істини по справі, суд вважає, що провадження по даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП належить закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується в разі накладення на особу адміністративного стягнення. Оскільки, на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не накладено, підстави для стягнення судового збору відсутні. З урахуванням наведеного судовий збір віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 256, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Судовий збір в сумі 384 гривні 20 копійок віднести за рахунок держави.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом 10 діб з дня винесення постанови.
Суддя Рахівського районного суду: Бліщ О.Б.