П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.07.2019 Справа №607/10151/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Братасюка В.М.

з участю секретаря Созанської Т.І.

прокурора Шергея А.В.

захисника Майки М.Б.

особи, яка притягується до

адміністративної до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, що надійшли з Департаменту внутрішньої безпеки Тернопільського управління Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , солдата військової частини НОМЕР_1 номер обслуги 4-ї гармати,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Із змісту протоколу №0900002 складеного 25 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 3 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Тернопіль» ГУНП в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Валова, 11, та відповідно до п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, свою провину у вчинені адміністративного правопорушення заперечив, пояснивши, що ним було подано декларацію після звільнення, при цьому у відділі кадрів його повідомили, що йому необхідно буде подати декларацію після припинення діяльності за 2018 рік, у квітні 2019 року, однак він не знав що її необхідно подати до 01 квітня 2019 року. При цьому, зазначає, що у період з 25 січня 2019 року по 23 березня 2019 року він перебував за кордоном, а тому не мав достатньо часу для подання декларації до 01 квітня 2019 року.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Майка М.Б. заперечив провину свого підзахисного у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, пояснивши, що з матеріалів адміністративної справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилася працівниками ДВБ Національної поліції України, які відібрали пояснення, збирали докази, склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Однак, Тернопільське управління ДВБ НП України, виявивши своєчасне неподання правопорушником декларації, зобов`язаний був повідомити НАЗК, але не повідомив. Відповідно НАЗК у свою чергу проводить перевірку та повідомляє про це правопорушника. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки ДВБ НП України та інше. З цих підстав вважає, що докази долучені до матеріалів справи та дослідженні в судовому засіданні є такими, що не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП, тому провадження в справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому корупційного правопорушення, однак провадження по справі закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Заслухавши пояснення особи, котра притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, виступ прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 1 КУпАП визначає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 3 ст.7 КУпАП закріплений принцип законності, у відповідності до якого, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналогічний принцип закріплений у ст.19 Конституції України, а саме, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний принцип визначає основні засади діяльності органів державної влади, в тому числі і суду, та встановлює необхідність суворого дотримання закону і забороняє довільне, необґрунтоване чи свавільне тлумачення та застосування закону.

Зокрема, принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій в сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із наказом начальника ГУНП в Тернопільській області від 23.05.2017 року призначено на посаду поліцейського взводу № 3 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Тернопіль» ГУНП в Тернопільській області.

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 подано на ім`я начальника ГУНП в Тернопільській області рапорт про звільнення з Національної поліції України за власним бажанням, з 04 грудня 2018 року.

В цей день, ОСОБА_1 надано для ознайомлення Зобов`язання поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби, у якому вказано також про необхідність подання декларації згідно із вимогами абз.2 ч.2 ст.45 цього Закону. Вказане Зобов`язання підписано ОСОБА_1 12.11.2018 року.

В подальшому, наказом ГУНП в Тернопільській області від 04.12.2018 року №382 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 04 грудня 2018 року за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Частиною 1 ст.45 Закону передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.12 Закону, Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.

Нормативно-правові акти Національного агентства з питань запобігання корупції підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч.5 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.п.3 п.5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за текстом - Порядок), затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Таким чином, поліцейський взводу № 3 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Тернопіль» ГУНП в Тернопільській області Мазур В.Р., зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік, до 01.04.2019 року.

Водночас, всупереч вимогам наведених вище законодавчих актів, ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік, подано не було.

Опрацюванням відомостей Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 тільки 19.04.2019 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На підтвердження винуватості особи, котра притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КупАП, окрім протоколу, долучено наступні письмові докази, досліджені та проаналізовані в судовому засіданні, а саме:

- витяг (скріншот) з офіційного сайту «https://public.nazk.gov.ua/search» щодо подання ОСОБА_1 електронних декларацій;

- електронна декларація ОСОБА_1 з сайту НАЗК за 2018 рік;

- електронна декларація ОСОБА_1 (виправлена) з сайту НАЗК за 2018 рік;

- копія присяги ОСОБА_1 ;

- витяг з наказу ГУНП в Тернопільській області від 23.05.2017 № 113 о/с;

- копія посадових повноважень ОСОБА_1 ;

- копія рапорту ОСОБА_1 про звільнення з поліції від 12.11.2018;

- копія зобов`язання ОСОБА_1 ;

- витяг з наказу ГУНП в Тернопільській області від 04.12.2018 № 382 о/с;

- копія відмітки ОСОБА_1 про отримання трудової книжки;

- положення «Про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України».

Таким чином ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п.«з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_2 адвоката Майки М.Б. про те, що досудова перевірка по вказаній справі була проведена не уповноваженим органом, Суд зазначає, що:
Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону «Про запобігання корупції» встановлено, що Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право, зокрема ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Варто зазначити, що статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою, або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Тобто, основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (статті 172-4 172-9).

Також, частиною другою статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Закон України «Про запобігання корупції» не передбачає затвердження Національним агентством з питань запобігання корупції обґрунтованого висновку або повідомлення із встановленим фактом порушення вимог фінансового контролю у разі виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за частинами першою, другою статті 172-6 КУпАП.

Згідно із п.13 розділу IV Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом НП України від 09.11.2015 №83 (у редакції наказу НП України від 15.04.2017 №361), ДВБ для виконання покладених завдань і функцій в установленому порядку має право складати відповідно до вимог законодавства України протоколи про адміністративні правопорушення за фактами вчинення поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, працівники ДВБ НП України є уповноваженими на складання протоколів вказаної категорії.

При цьому суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про те, що він у період з 25 січня 2019 року до 23 березня 2019 року перебував за кордоном, а тому не мав достатньо часу для подання декларації за 2018 рік до 01 квітня 2019 року, оскільки з 23 березня 2019 року він мав достатньо часу, а саме 8 днів для подання декларації у визначені строки.
Разом з тим фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є 24 квітня 2019 року, що стверджується витягом (скріншот) з офіційного сайту «https://public.nazk.gov.ua/search» щодо подання ОСОБА_1 електронних декларацій.
Таким чином, Суд наголошує, що моментом фактичного виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не може бути дата складання даного адміністративного протоколу працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Тернопільського управління Національної поліції України 25 квітня 2019 року, датою можливого виявлення правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід вважати 24 квітня 2019 року, тобто день виявлення потенційних ознак вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, вважаю, що є достатні правові підстави для встановлення вини особи при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Таким чином ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п.«з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після припинення діяльності, за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проте на момент розгляду справи пройшло більше трьох місяців з дня виявлення зазначеного правопорушення, тому враховуючи закінчення встановленого ст.38 КУпАП строку для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та провадження у даній справі закрити на підставі п 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, п.7 ч.1 ст.247, 172-6, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк