Провадження № 33/824/1417/2019 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката Паєти В.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 11 липня 2018 року, о 13 годині 33 хвилин, в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_1 , по бул. Лесі Українки, 26, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 10.3, 10.4, 13.1 ПДР України, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки, не надав дорогу транспортному засобу що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині перед розворотом, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу зіткнувся з автомобілем марки «Toyota Rav 4», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зіткнувся з тролейбусом «Богдан», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 указав на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Проведений судовий розгляд у його відсутність вважав формальним та таким, який проведений із порушенням його права на захист. Вважав, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності у його діях причинно-наслідкового зв`язку із наслідками у виді зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz» із автомобілем «Toyota Rav 4» та тролейбусом « Богдан ». На думку апелянта, встановлення ступеня вини водія «Mercedes-Benz» є принциповим у даній справі та повинно було бути винесене на експертне дослідження, однак відповідне клопотання суддею місцевого суду залишене без уваги. Окрім цього, ОСОБА_1 вказав на те, що визнання вини особи у вчинені адміністративного правопорушення із одночасним закриттям провадження у справі є взаємовиключними рішеннями, які суперечать положенням ст. ст. 38, 247, 284 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім наведеного указав також на науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 року, якому суперечить постанова Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року в частині закриття провадження у справі із одночасним визнанням вини особи. Просив постанову скасувати та прийняти нову постанову.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, вважаючи незаконною постанову в частині наявності його вини у пошкодженні автомобіля «Toyota Rav 4» та тролейбуса « Богдан », а також в частині ухваленого рішення про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення;

потерпілої ОСОБА_2 , яка апеляційну скаргу ОСОБА_1 фактично частково визнала, вважала доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Проте вважала, що у завданні їй шкоди є вина і водія ОСОБА_3 , який у створеній водієм ОСОБА_1 не вжив необхідних заходів, передбачених вимогами ПДР України а здійснив виїзд на її смуху руху, допустивши зіткнення із автомобілем під її керуванням;

представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката Паєту В.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав не обґрунтованим і просив залишити цю скаргу без задоволення;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3.б, 10.1, 10.3, 10.4, 13.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів стверджуються зібраними у справі доказами, зокрема:

поясненнями ОСОБА_1 відповідно до яких він не заперечував своєї вини у зіткненні керованого ним автомобіля із автомобілем «Mercedes Benz»;

поясненнями водіїв - учасників ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо обставин ДТП;

поясненнями водія ОСОБА_6 , який рухався за автомобілем «Mercedes Benz» і був очевидцем ДТП щодо обставин цієї ДТП;

схемою до протоколу про адміністративне правопорушення, на якій зображене місце ДТП та розташування автомобілів після їх зіткнення;

відеозаписом зробленим за допомогою зовнішніх камер спостереження на якому зафіксовані дії водія ОСОБА_1 , момент зіткнення автомобілів «Nissan Teana» та «Mercedes Benz», а також подальший рух автомобіля «Mercedes Benz» його зіткнення із автомобілем «Toyota Rav 4» та зіткнення цього автомобіля із тролейбусом «Богдан»;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. Оскільки на момент розгляду справи закінчилися передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративних стягнень суддя обґрунтовано, із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП закрив провадження у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність його вини у зіткненні між собою автомобілів «Mercedes Benz», «Toyota Rav 4» та тролейбуса « Богдан » не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так зібрані у справі докази дають підстави стверджувати про наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 10.3, 10.4, 13.1 ПДР України та пошкодженням як автомобіля «Mercedes-Benz», так і автомобіля «Toyota Rav 4» та тролейбуса « Богдан ». Доказів, які би спростовували висновки судді суду першої інстанціях у цій частині матеріали справи не містять. Щодо винності водія ОСОБА_3 у пошкодженні автомобіля «Toyota Rav 4», то як суддя суду першої інстанції, так і апеляційний суд позбавлений можливості зробити у цій частині будь-які висновки, оскільки у даному провадженні розглядається лише обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Матеріали даної справи не містять жодних даних про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 .

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині доведеності його вини у пошкодженні автомобілів «Toyota Rav 4» та тролейбуса « Богдан ».

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги в частині рішення судді про визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення із одночасним закриттям провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обовязковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на необхідність визнання вини.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при ВАСУ від 07.11.2017 року є некоректним, оскільки даний висновок не є джерелом права, а його висновки не є обов`язковими для застосування судами при розгляді справі, у тому числі і про адміністративні правопорушення.

Постанова Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без замовлення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.