ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/294/19 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю апелянта ОСОБА_1 , адвоката Романіва І.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 23 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 23 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 20 червня 2019 року 02 год 33 хв в м.Тернополі по вул.Клінічна, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на місці зупинки та стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотеста «Драгер №6810» або проїхати в медичний заклад категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтовано, прийнятою з порушеннями норм процесуального та матеріального права.

Зазначає про безпідставність та незаконність зупинки транспортного засобу поліцейськими, оскільки жодних ПДР не було порушено та усі габарити та лампочки підсвітки були справні та чітко освітлювали номерний знак транспортного засобу.

Апелянт не погоджується з твердженням суду та поліцейського про явний запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя та тремтіння рук, вказуючи, що на усіх відеозаписах поліції такі факти відсутні.

Посилається на те, що відмовився від огляду на стан сп`яніння за допомогою Драгера-6810 з об`єктивних і вагомих причин, оскільки у сертифікаті було зазначено, що алкотест протягом шести місяців не пройшов відповідної технічної калібровки. Відповідно, у нього виникли сумніви щодо вірного визначення реального стану на той момент.

Вказує, що не відмовлявся від проходження медогляду у спеціалізованій лікарні м.Тернополя, а сам ініціював проходження такого освідчення сім разів, повідомляючи працівникам поліції при свідках, що бажає проїхати до медзакладу. Разом з тим стверджує, що заперечував проходити огляд в медичному закладі, дуючи в Драгер, оскільки бажав здати біологічний матеріал.

Підтвердженням своєї невинуватості вважає виписку №265 від 20.06.2019 року із медичної карти амбулаторного хворого щодо обстеження на вміст алкоголю, за яким ознак сп`яніння не виявлено.

Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що повний текст постанови отримав лише 31.07.2019 року в канцелярії суду, а тому знадобилось більше часу для підготовки апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 , адвоката Романіва І.Т., які підтримали подану апеляцію та просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 20.06.2019 року серії БД №314108 поліцейським роти №2 УПП в Тернопільській області сержантом поліції Сенюк В.В. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 20 червня 2019 року 02 год 33 хв в м.Тернополі по вул.Клінічна, автомобілем марки «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотеста «Драгер №6810» або проїхати в медичний заклад категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254,256 КУпАП, тому є належними доказом по справі.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що 20 червня 2019 року о 02 год. 45 хв. в їх присутності водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння та відмовився проїхати в найближчий лікувальний заклад, а саме КНП ТОНД ТОР.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду для визнання стану алкогольного сп`яніння підтверджується також відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Відповідно до пункту 2.5. вказаних Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735 за наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук) у присутності двох свідків, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі, що підтверджується поясненнями свідків та відеозаписами із нагрудних камер поліцейських.

Доводи апелянта про те, що він бажав пройти огляд у медичному закладі шляхом здачі біологічного матеріалу без застосування алкотесту, проте працівники поліції безпідставно не забезпечили його доставку у медичний заклад, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.9 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1413/27858 в закладах охорони здоров`я використовується вимірювальна техніка та обладнання, дозволені МОЗ, із відповідним сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу, а відповідно до п.п. 7, 14 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції від 09 листопада 2015 року №1452/735 дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю у закладах охорони здоров`я обов`язково проводиться лише: якщо водій як учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, чи для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, ознак яких у ОСОБА_1 на момент зупинки транспортного засобу виявлено не було.

Щодо посилання апелянта на виписку №265 від 20.06.2019 року із медичної карти амбулаторного хворого щодо обстеження на вміст алкоголю, відповідно до якої ознак сп`яніння у нього не виявлено, є необґрунтованими, оскільки такий огляд на стан сп`яніння проведений не у порядку, передбаченому ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1413/27858, а тому не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ у справі.

Окрім того, твердження апелянта про відсутність законних підстав для зупинки його автомобіля працівниками поліції, є безпідставними, оскільки працівником поліції зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 у відповідності із вимогами п.2 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку з наявністю ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, а саме: у темну пору доби не освічувався достатньо задній державний номерний знак, про що працівником поліції складена постанова серії НК №634739 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП, чого ОСОБА_1 не заперечував.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст. 252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі - відсутні.

Оскільки справу розглянуто судом 23 липня 2019 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 02 серпня 2019 року, тобто у визначений законом десятиденний строк, тому строк на апеляційне оскарження постанови суду ним не порушено та не підлягає поновленню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 23 липня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис