Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5722/19 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М.
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384, 20 (триста вісімдесят чотири) гривні.

Згідно постанови, суд встановив,що ОСОБА_1 10.04.2019 року близько 12 год. 30 хв. в м. Житомирі, вул. Старовільській, 29, керував автомобілем PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в законному порядку за допомогою приладу "Драйгер»(0, 74 проміле) в присутності двох свідків. Правопорушення скоїв повторно протягом року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року, постановити нову, якою направити справу про адміністративне правопорушення щодо нього на новий розгляд.

Вважає, що постанова Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що при призначенні виду та розміру покарання суд першої інстанції не дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, а саме не врахував його матеріальне становище, а також те, що на його утриманні є 3 неповнолітніх дітей.

Посилається на те, що судом розглянуто справу без його участі, що позбавило його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП України.

Просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови. В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження послався на те, повістки про час та дату розгляду справи не отримував та не був присутній при її винесенні постанови, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 28.05.2019 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи ( а.с.35).

Апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 неодноразово рекомендованим відправленням надсилались повістки про час та день розгляду його апеляційної скарги(а.с.27,29). Однак останній на апеляційний розгляд не з`являвся.

В подальшому апеляційним судом направлено вимогу на працівників поліції для вручення ОСОБА_1 судової повістки про день та час розгляду. На адресу апеляційного суду від працівника поліції надійшов рапорт від 29.07.2019 року, в якому зазначено що ОСОБА_1 повідомлений про явку до апеляційного суду на 11:30год. 30.07.2019 року.

Крім того, апеляційний суд намагався повідомити ОСОБА_1 через відділ служби судових розпорядників, які 02.08.2019 року прибули за вказаною ОСОБА_1 адресою, однак повідомити останнього про розгляд справи не представилось можливим через відсутність ОСОБА_1 . Судовим розпорядником залишено повідомлення про час та дату розгляду вказаної справи, що підтверджується актом №3 судових розпорядників від 02.08.2019року.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення осіб.

07.08.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 08.08.2019року, посилаючись погіршення стану здоров`я, однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання не надав.

Наведені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 зловживає своїми правами, що призводить до затягування розгляду справи.

Враховуючи, що адміністративна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду, та з урахуванням того, що відповідно до вимог ч.2 ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.2ст.130 КУпАП не є обов`язковою, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції. Копію постанови отримав 28.05.2019 року, після чого у встановлений законом строк подав апеляційну скаргу.

За таких підстав, клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року поновленню.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційний суд визнає неспроможними.

Відповідно до ст.ст.245, 278, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вимог ст.ст.251, 252, 283 КУпАП в постанові суду зазначаються опис обставин, установлених при розгляді справи, докази та дається їм належна оцінка в їх сукупності.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.

Диспозиція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне вчинення протягом року будь-якого з порушень, передбачених частиною 1статті 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії постанови Богунського районного суду міста Житомира від 20 лютого 2019 року, яка набрала чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення передбачене вказаною статтею ( а.с.8).

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 219634 від 10.04.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 10.04.2019 року близько 12 год. 30 хв. в м. Житомирі, вул. Старовільській, 29, керував автомобілем PEUGEOT PARTNER, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року. Огляд на стан сп`яніння проводився в законному порядку за допомогою приладу "Драйгер»(0,74 проміле) в присутності двох свідків,

Протокол складено відповідно до вимог закону, посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол поліцейським роти №2 Батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Кащуком В.В., а також підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Останній не заперечував щодо обставин, зазначених у вказаному протоколі, у зв`язку з чим графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», власноруч вказав «Згоден». ( а.с.1).

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, ґрунтується також на дослідженому судом акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ( а.с.3). Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», який показав 0.74 проміле ( а.с.2).

Зі змістом Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис, будь-яких зауважень або заперечень з приводу зазначених у ньому відомостей не надавав ( а.с.3).

Також вина ОСОБА_1 підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були запрошені працівниками поліції для проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, та засвідчили своїми підписами результат вказаного огляду, що показав 0,74 проміле ( а.с.4,5).

Вина ОСОБА_1 також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 та рапортом поліцейського роти №2 БУПП в Житомирській області ДПП (а.с.6,7).

Крім того, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.

Посилання апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного його повідомлення про час та дату її розгляду, що призвело до порушення його прав передбачених ст.268 КУпАП, є неспроможними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово призначав справу до розгляду, повідомляючи у встановленому законом порядку ОСОБА_1 про час та місце судового засідання.

ОСОБА_1 достеменно знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом, що засвідчив своїм підписом у протоколі ( а.с.1). Однак незважаючи на викладене, у судові засідання не з`являвся, будь-яких заяв та клопотань не надавав, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не звертався.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд першої інстанції з урахуванням неявки ОСОБА_1 у судові засідання попри те, що його було повідомлено про розгляд відносно нього даної справи (повідомлення доставлялись за адресою, яку він сказав при складанні протоколу) дає підстави стверджувати про неналежне виконання процесуальних обов`язків, дійшов до обґрунтованого висновку, що така поведінка свідчить про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд визнав причини неявки ОСОБА_1 у судові засідання неповажними та розцінив його неявку як намагання уникнути від відповідальності за допущене правопорушення та затягування строків розгляду справи. З урахуванням цього дійшов до висновку про можливість провести розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі однієї тисячі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, відповідає вимогам ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення.

Також апеляційний суд зазначає, що Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено прийняття рішення апеляційним судом про направлення адміністративної справи на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду міста Житомира від 22 травня 2019 року відносно ОСОБА_1 без зміни.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.Ю. ШЕВЧЕНКО