ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5583/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 22.05.2019 року, о 01 год. 00 хв., рухаючись по вул. Колекторній, 18 у м. Києві, в порушення вимог п. 2.9 а) ПДР, керував автомобілем марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6, у Київській міській наркологічній клініці «Соціотерапія», відповідно до висновку якого водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

До суду ОСОБА_1 не з`явився, 15.08.2019 року надіслав на адресу суду клопотання про відкладення судового засідання через неможливість прибуття в судове засіданн у зв`язку з перебуванням у відрядженні за межами м. Києва. Також вказував про те, що про судове засідання дізнався від свого захисника, при цьому захисник також не зможе бути присутнім в судовому засіданні, так як перебуватиме у відпустці за межами м. Києва. Крім того, заявляючи вказане клопотання про відкладення розгляду справи, звертав увагу суду на те, що хоче особисто приймати участь в судовому засідання та надати суду докази на підтвердження своєї невинуватості, зокрема допитати свідків - працівників поліції.

Разом з тим, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 130 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте розгляд справи за статтею 130 КУпАП, в якій ОСОБА_1 притягається до відповідальності, не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.

При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Таким чином відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати її розгляду зі збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених, зокрема, статтею 38 КУпАП, у разі встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті, і в даному випадку безпідставне задоволення клопотання та відкладення розгляду на дату, яка би безальтернативно була би поза межами строку накладення адміністративного стягнення, призвела би до штучного створення умов для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до наказу КМДА від 30.05.2016 року № 236 «Про затвердження закладу охорони здоров`я, якому надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» єдиною установою у м. Києві було визначено КМКНЛ «Соціотерапія»

Як вбачається з даних висновку КМКЛ «Соціотерапія» від 15 червня 2019 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння, складеного на підставі акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 004554 від 22.05.2019 року, ОСОБА_1 під час проведення огляду о 02 год. 50 хв. 22.05.2019 року перебував у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 в своїх письмових клопотаннях, поданих до суду, вказував про те, що транспортним засобом він не керував, а знаходився з компанією друзів по вул. Колекторна, 18 у м. Києві поруч з автомобілем, що був припаркований з 23 години 21.05.2019 року. Протокол було складено на нього виключно з тих підстав, що лише у нього при собі були документи, які посвідчують особу. Також у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що автомобілем не керував. Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння не заперечував.

Відповідно до даних рапорту поліцейського роти 1 батальйону 3 полку 2 УПП у м. Києві ДПП рядового поліції Сивківа Б.С., при патрулюванні Дарницького району м. Києва, в складі екіпажу «Рубін-205» ( ОСОБА_10., ОСОБА_11. та ОСОБА_4 ), 22.05.2019 року, о 01 год. 05 хв., спільно із «Резус-103», на підставі ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль «Audi A6», під керуванням водія ОСОБА_1 , в ході спілкування із яким у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нечітка мова. В подальшому ОСОБА_1 було доставлено до лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6.

При цьому вважаю, що дані рапорту є належним доказом по справі, оскільки згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені в рапорті висловлювання, здійснені в письмовій формі, щодо певного факту - наявності ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, ґрунтуються на власному сприйнятті подій працівником поліції, а не на поясненні іншої особи.

Будь-яких даних на підтвердження перевищення працівником поліції ОСОБА_4 своїх службових повноважень чи будь-яких зловживань службовими обов`язками, в матеріалах справи не має та до суду не подано.

З відтвореного в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 , на пропозиціюпройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога в КМКНЛ «Соціотерапія» погодився, будь-яких заперечень лікарю при проведенні огляду щодо керування транспортним засобом не висловлював. При цьому коли працівник поліції називав його водієм - жодних зауважень з даного приводу не подавав, і в ході розмови з працівниками поліції та лікарем-наркологом про те, що водієм не являється, не зазначав. Також ОСОБА_1 не висловлював вимогу щодо надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_1 було подано до суду нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_5 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, керував ним до 23 год. виключно сам ОСОБА_5 . Крім того зазначив, що на момент приїзду працівників поліції автомобіль взагалі не рухався, а вони знаходилися поруч із ним.

Разом з тим відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та даних рапорту ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 01 год 05 хв. 22.05.2019 р.

За наведених обставин підтвердження керування авомобілем «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 до 23 години 21.05.2019 року не спростовує факт керування вказаним автомобілем ОСОБА_1 за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, зміст як заяви ОСОБА_6 , так і пояснень ОСОБА_1 , свідчать про наявність між вказаними особами товариських відносин.

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з даних розписки, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль, яким керував останній, було передано на зберігання ОСОБА_7 , яка зобов`язувалася перегнати автомобіль на парковку.

Враховуючи сукупність даних, наявних в матеріалах справи, клопотання ОСОБА_1 щодо виклику в судове засідання свідків та витребування певних документів за обставин, викладених в клопотаннях, є необґрунтованими, а неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи, оцінюються виключно як зловживання процесуальними правами з метою намагання затягнути строк розгляду справи, і як наслідок неможливості накладення стягнення за фактично вчинене.

Суттєвих порушень, які би вказували на недопустимість доказів у даній справі, а також могли вплинути на висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не встановлено.

Так, відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1376 ) не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Разом з тим будь-яких заборон щодо внесення уточнень до протоколу шляхом виправлення завірене належним чином в Інструкції немає.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення прізвище особи, щодо якої він складений вказано як « ОСОБА_1 ». Разом з тим, зі змісту долученого до матеріалів справи листа заступника начальника Департаменту ПП УПП у м. Києві, до якого долучено рапорт працівника поліції, що складав протокол, вбачається, що дійсно під час оформлення адміністративного матеріалу була допущена помилка в літері прізвища, і правильним є прізвище « ОСОБА_1 ».

Разом з тим, ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, однак постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано постановою судді Київського апеляційного суду від 11.06.2019 року, провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому постанову суду апеляційної інстанції було долучено саме ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене вважаю, що само по собі не зазначення частини статті, враховуючи диспозицію як ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка має одну кваліфікуючу ознаку - повторність, не є таким суттєвим недоліком, який унеможливлює забезпечення виконання завдань провадження в справі відповідно до вимог ст. 245 КУпАП.

З огляду на викладене вважаю, що даний протокол в цілому, складено у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395.

Оцінуючи докази в їх сукупності приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не зважаючи на заперечення ним своєї вини, підтверджена в повному обсязі, а позиція щодо невизнання останнім своєї вини є обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Враховуючи особу правопорушника, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 384 грн. 20 коп.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя