Справа № 163/1737/18 Провадження №33/802/436/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ч.1 ст. 483 МК УкраїниДоповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю представника митниці - Крижановської О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Горлової О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.483 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 146084(сто сорок шість тисяч вісімдесят чотири) гривні 92 копійки з конфіскацією в дохід держави автомобіля «Пежо 206» 2002 року випуску, польський номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , вартістю 146084,92 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці ДФС України 9478(дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень витрат по справі на зберігання транспортного засобу та в користь держави 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, слідуючи 01.08.2018 з Республіки Польща в Україну через пункт пропуску «Устилуг» митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС автомобілем «Пежо 206», польський номерний знак НОМЕР_1 , перемістив вказаний автомобіль з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави переміщення транспортного засобу одержаного незаконним шляхом документа - нотаріально посвідченого доручення на право керування зазначеним автомобілем, яке вказана в дорученні нотаріус Нотаріальної канцелярії в місті Вроцлав Республіки Польща Малгожата Банош -Русковська не посвідчувала, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 06.05.2019 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді та скасувати постанову судді, закривши провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Зазначає, що про оскаржувану постанову судді він дізнався лише 26.04.2019, коли отримав її копію в приміщенні Любомльського районного суду. Просить звернути увагу на те, що в судове засідання, призначене на 14.09.2018, він судовою повісткою не викликався та відповідно достовірно не знав про розгляд справи щодо нього у цей день. Інформація про час (з 10.00 по 12.00 год. 14.09.2018) та місце розгляду справи, зазначена у протоколі про порушення митних правил, для нього була сумнівною, оскільки на офіційному веб-сайті суду він помітив повідомлення, що Любомльський районний суд тимчасово не буде здійснювати правосуддя. Розглядаючи справу без його участі, суд першої інстанції допустив неповноту дослідження доказів та не встановив всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, не враховано, що органом доходів і зборів не встановлено особу довірителя, не допитано його з приводу надання доручення ОСОБА_1 , справжності його підпису, не з`ясовано, чи відповідає це доручення законодавству Республіки Польща, місця вчинення нотаріальної дії, присутність осіб при цьому та інших обставин.

З урахуванням наведеного, вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, поновивши строк на апеляційне оскарження, представника митниці, яка апеляційну скаргу заперечила і просила постанову судді залишити без змін, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити, оскільки ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи у суді першої інстанції, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 26.04.2019. Тому, на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження пропущений ОСОБА_1 із поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він належним чином не повідомлявся про час та місце розгляду справи, чим порушено його процесуальні права, то вони не заслуговують на увагу.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 07.08.2018 при складанні стосовно нього протоколу про порушення митних правил був повідомлений про те, що розгляд справи щодо нього відбудеться 14.09.2018 (з 10 по 12 годину) в Любомльському районному суді Волинської області за відповідною адресою.

Про обізнаність ОСОБА_1 з цією обставиною свідчить той факт, що він поставив власноручний підпис в графі протоколу, де зазначено про місце, дату та час розгляду справи, та отримав копію цього протоколу (а.с.1-4).

Разом з тим, ОСОБА_1 в судове засідання, що було призначене на 14.09.2018, не прибув, причин своєї неявки не повідомив та заяв про перенесення розгляду справи на адресу суду не подавав. Таким чином, ОСОБА_1 не виявив бажання реалізувати всі свої процесуальні права в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що останній на веб-сайті суду бачив повідомлення, що Любомльський районний суд тимчасово не буде здійснювати правосуддя, тому не прибув у судове засідання 14.09.2018, є непереконливими, оскільки зазначене повідомлення стосувалось лише періоду з 30.07.2018 по 12.08.2018, що чітко було зазначено у повідомленні, та було пов`язане із відрядженням в м.Київ єдиного судді, який має повноваження здійснювати правосуддя у цьому суді (а.с.52).

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно розглянув справу без участі ОСОБА_1 , а останній почав цікавитись справою щодо нього лише в кінці грудня 2018 року, про що свідчить перша письмова заява ОСОБА_1 до Любомльського районного суду (а.с.51).

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю стверджена доказами, які містяться у матеріалах справи: протоколом про порушення митних правил (а.с.1-4), письмовими поясненнями порушника (а.с.10), контрольним талоном (а.с.5, 6), актом огляду транспортного засобу (а.с.11), незаконно одержаним дорученням на право користування автомобілем (а.с.14), інформацією польського нотаріуса (а.с.17-19), службовою запискою (а.с30), висновком експерта (а.с.38-41).

З доручення на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 користуватися його автомобілем марки «Peugeot 206» н.з. НОМЕР_1 протягом року (а.с.14-16).

А в своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що в Польщі купив дане авто у незнайомого йому чоловіка (а.с.10).

Отже, пояснення ОСОБА_1 суперечать змісту доручення, яким саме його уповноважили користуватися вищевказаним автомобілем протягом року.

Нотаріус Малгожата Банькош - Руськовська у письмовій формі заперечила видачу та підписання довіреності на автомобіль марки «Peugeot 206» н.з. НОМЕР_1 (а.с.17-19).

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 перемістив вказаний транспортний засіб з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави переміщення транспортного засобу одержаного незаконним шляхом документа - нотаріально посвідченого доручення на право керування зазначеним автомобілем, яке вказана в дорученні нотаріус Республіки Польща не посвідчувала.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що у протоколі про порушення митних правил визначено ту ж вартість транспортного засобу, що і у висновку експерта, то вони не відповідають матеріалам справи, оскільки у протоколі вартість транспортного засобу визначена в розмірі 153 352,8 грн. (а.с.2,3), а у висновку - 146 084,92 грн. (а.с.41).

Твердження апелянта щодо неправильної вартості автомобіля є необґрунтованими.

Так, експертиза вартості транспортного засобу призначена та проведена відповідно до положень ст.ст.515, 516 МК України.

Жодних доказів, які спростовують визначену експертним шляхом вартість автомобіля, в ході апеляційного розгляду не представлено.

Твердження про те, що експерт не проводив огляд транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з висновку № 119 від 23.08.18, експерт оглянув транспортний засіб на відкритому майданчику складу Волинської митниці ДФС (а.с.38).

Крім того, про огляд експертом транспортного засобу свідчать дані таблиці, в якій вказані виявлені під час огляду дефекти, які впливають на вартість КТЗ (а.с.39).

Правом на проведення незалежної експертизи апелянт не скористався.

Тому ставити під сумнів висновок експерта № 142005901 від 23.08.18 в апеляційного суду немає жодних підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні положення містяться і в ст.251 КУпАП.

А тому суд першої інстанції правильно взяв до уваги як докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, зокрема інформацію польського нотаріуса та висновок експерта.

Із урахуванням наведеного, суддя обґрунтовано наклав на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення, яке визначене санкцією ч.1 ст.483 МК України - у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваного транспортного засобу з його конфіскацією.

Постанова судді є законною та достатньо мотивованою і законних підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 14.09.2018 щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 14.09.2018 щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов