Номер справи 220/1414/19
Номер провадження 3/220/664/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., при секретарі Григораш В.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, працюючого автомагістраль «Південь» автокранівник, одруженого, до адміністративної відповідальності не притягувався, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 071716 від 17 травня 2019 року, ОСОБА_1 , о 06-35 год. за адресою: смт Велика Новосілка, вул.. Верхня, 1, Великоновосілківського району Донецької області, керував транспортним засобом марки мопедом «Aktive viper» в стані алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота), огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у медичному закладі смт Велика Новосілка із застосування алкотестера «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 ПДР України.

У судовому засіданні 26.07.2019 р. порушник пояснив, що дійсно 17 травня їхав на мопеді по своїм справам. Назустріч йому їхав поліцейський автомобіль, звідти махали рукою, він зупинився. Було два поліцейські. Вони підійшли, відразу сказали, що він випивший, запропонували поїхати для обстеження на стан сп`яніння, він погодився, оскільки алкоголю не вживав. У медичному закладі йому дали алкотестер, свідків не було, він не бачив, чи була трубка запечатана. У його присутності щось писали, можливо, протокол. Жодних записів у протоколі він не робив. Протокол складався до поїздки у лікарню У лікарні свідків не було, їх привели після продуття трубки, у його присутності свідки нічого не писали. Працівники поліції не відстороняли його від керування транспортним засобом, нічого не вилучали. Права не роз`яснювали. Судове засідання 08.08.2019 р. просив провести без його участі, провадження закрити, вину не визнає.

Допитаний у судовому засіданні 07.08.2019 р. свідок ОСОБА_2 показав, що випадково знаходився у лікарні, з метою обрати окуляри, оскільки має істотні вади зору. До нього підійшли співробітники поліції, завели до медичного кабінету, там була медична сестра, два поліцейські та ОСОБА_1 . При ньому ОСОБА_1 не продував трубку, показань приладу він не бачив у зв`язку з вадами зору, оскільки був без окулярів, права у його присутності ОСОБА_1 не роз`яснювались, головне було, щоб він розписався, на цьому наполягали співробітники поліції. Також співробітники поліції пояснили, що чоловік випив та його затримали. При цьому був ще свідок, протокол писали окремо. При цьому, на його думку, ОСОБА_1 був тверезий, ходив, хвилювався, запаху алкоголю від нього не відчував. У його присутності ОСОБА_1 не відсторонювали від керування транспортним засобом. Зазначив, що він на вимогу працівників поліції підписав пояснення, не читаючи їх. Письмові пояснення, які містяться у матеріалах справи, складені від його імені, не відповідають дійсності.

У судове засідання за викликом не з`явились особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. (а.с. 23) та свідок ОСОБА_3 , зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, який викликався до судового засідання. Порушник не наполягав не їх допиті.

Вислухавши пояснення порушника, свідка ОСОБА_2 , дослідивши надані докази правопорушення у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, виходячи з наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир ОСОБА_4 та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАп обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення вимог якої інкримінується порушнику, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, алкогольних напоїв під час керування транспортним засобом при обставинах, за яких був складений протокол про адміністративне правопорушення, він не вживав, від керування транспортним засобом не усунений. Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що у його присутності не проходило обстеження ОСОБА_1 на стан сп`яніння, він не бачив показань приладу у зв`язку з вадами зору, особисто не відчував ознак алкогольного сп`яніння (запаху алкоголю з порожнини рота) у ОСОБА_1 , письмові показання не відповідають дійсності, оскільки він їх не читав у зв`язку з вадами зору, від керування транспортним засобом ОСОБА_1 усунено не було.

Суд, аналізуючи показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка ОСОБА_2 , надані ним у судовому засіданні, знаходить їх правдивими, достовірними, оскільки вони є логічними, послідовними за хронологією подій та узгодженими у своєму взаємозв`язку.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у присутності двох свідків. Вищенаведений пункт 6 розділу І даної Інструкції передбачає альтернативний порядок проведення огляду на стан сп`яніння, або на місці зупинки, або у закладі охорони здоров`я.

Згідно висновку № 33 від 17.05.2019 р. щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Проте, суд критично відноситься до даного висновку та вважає його неналежним доказом у справі, оскільки у даному висновку на зазначено, яким чином проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, за допомогою якого приладу, а також невідомо, які конкретно показники аналізу були у ОСОБА_1 під час огляду на стан сп`яніння, що не відповідає вимогам вищевказаної Інструкції. При цьому свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що у його присутності огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився.

Отже, факт знаходження ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом 17.05.2019 р., при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Суд критично відноситься до письмових доказів у справі, а саме до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , доданих до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 5), оскільки, як встановлено у судовому засіданні, таких показань він не давав, а також суд критично відноситься до письмових пояснень свідка ОСОБА_3 (а.с. 6), доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такі показання не узгоджуються з фактичними обставинами справи, встановленими судом.

Зважаючи на пояснення порушника, йому не було роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КпАП України, ст.. 63 Конституції України, а також на те, що відсутній підпис порушника після відмітки про роз`яснення особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення прав порушника, суд приходить до висновку, що права порушнику, передбачені ст. 268 КпАП України, ст.. 63 Конституції України не роз`яснені, що є грубим порушенням прав ОСОБА_1 , у тому числі, й права на захист. Даний факт підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_2 , допитаного у судовому засіданні, відсутністю підпису ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення про роз`яснення йому прав.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Лучанінова проти України» (Заява № 16347/02) встановлено, що для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження (див. рішення у справах «Сальдуз проти Туреччини» (Salduz v. Turkey) [ВП], заява № 36391/02, п. 52, від 27 листопада 2008 року, та «Яременко, проти України» (Yaremenko v. Ukraine), заява № 32092/02, пп. 90-91, від 12 червня 2008 року). За необхідності захисник повинен призначатися офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії» (Kamasinski v. Austria), п. 65, Series A № 168).

За таких обставин, з урахуванням встановленого судом порушення права на захист ОСОБА_1 , у суду викликає сумнів правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення. Обставини, зазначені у даному протоколі, встановлені з порушенням права ОСОБА_1 на захист. Доказів зворотнього представниками поліції не надано.

Крім того, статтею 35 ЗУ «Про національну поліцію» передбачений вичерпний перелік випадків коли поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 було здійснено без будь яких на те підстав, та відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» такі дії працівників поліції являються незаконними, що в подальшому призвело до незаконного складання відносно ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 3) не містить даних щодо усунення ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом, зазначене підтверджується й поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , наданими у судовому засіданні.

Статтею 265-1 КУпАП передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Приймаючи до уваги вищезазначені положення суд зазначає, що складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 071716 від 17.05.2019 року стосовно ОСОБА_1 викликає сумніви у законності його складання стосовно останнього, оскільки працівниками поліції були грубо порушені вищезазначені вимоги закону, а саме від керування транспортним засобом останнього відсторонено не було (доказів зворотнього суду не надано), що є обов`язковим при складанні протоколу про адміністративне правопорушення на особу за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 185, , 247 ч.1 п.1, 254, 256, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги чи протесту прокурора в апеляційний суд Донецької області через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.А. Дурач