Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3961/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ст.164 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про те, згідно якого, останній 30.10 2019 року о 08 год. 00 хв. в м.Виноградів, на транспортному засобі марки ГАЗ32213 д.н.з. НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів без одержання ліцензії, яка передбачена п.24 ст. 7 ЗУ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності". Вказані дії кваліфіковано за ч.1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 не з`явився. Однак його представником адвокатом Свида В.І. щодо обставин, викладених у протоколі подано заперечення.

Доводи заперечення зводяться до того, що інспектор ОСОБА_2 , не маючи достатньо належних та допустимих доказів, які б у їх сукупності свідчили про порушення ОСОБА_3 положення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 164 КУпАП, склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, попередньо об`єктивно не з`ясувавши та остаточно не встановивши чи було вчинено ОСОБА_3 адміністративне правопорушення.

На переконання особи, яка притягується до адміністративн відповідальності, в його діях відсутній склад адміністративно; правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 164 ч. 1 КУпА України, оскільки останній не здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, - в розумінні ЗУ «Про ліцензування виді господарської діяльності» чи інших правових норм, а тому на підставі п. 1 є 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю, і такі висновки ґрунтується на наступних обставинах, яв підтверджуються належними та допустимими засобами доказування.

В діях ОСОБА_3 , як водія ТЗ, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КУпАП, оскільки вони були правомірними, а порушень ним закону, - не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ст.ст. 3, 42 ГК України господарська діяльність це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, є підприємництвом, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» поняття «підприємництво» визначене як безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку.

Тобто, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності є отримання прибутку.

В матеріалах даної справи відсутня така кваліфікуюча ознака господарської діяльності як діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, і тому наявна відсутність складу правопорушення, передбаченого ст.. 164 КУпАП, оскільки:

жодних доказів отримання прибутку особами, які притягується до адміністративної відповідальності, не має;

до протоколу не додаються пояснень осіб які були свідками, які б підтверджували отримання грошових доходів саме за здійснення конкретної діяльності;

матеріали справи не місять документів, внаслідок чого уповноважена особа, яка складала протокол, дійшла висновку про наявність в діях особи, що притягується складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАГІ;

протокол не містить посилань та підтверджень наявності кваліфікуючих ознак ст. 164 КУпАП, зокрема здійснення господарської діяльності, що розуміється як діяльність пов`язана з отриманням прибутку;

також у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена конкретизована вина особи, не зазначено як саме здійснювалась підприємницька діяльність.

Частиною першою ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено обставин вчинення адміністративного правопорушення, а саме, що дійсно здійснювалося перевезення пасажирів, як вид господарської діяльності, яку міг здійснювати сам ОСОБА_3 чи його роботодавець.

Не надано також доказів систематичності дій особи, у відношенні якої складено протокол, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності та наявність мети - отримання прибутку.

За таких обставин, суд не має можливості притягнути ОСОБА_3 до відповідальності, оскільки саме в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, які мають відображати всі елементи складу правопорушення.

Зокрема, стосовно ч.1 ст.164 КУпАП у протоколі необхідно зазначати наступні обставини:

- протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер);

- всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для господарської діяльності;

- інші обставини, які мають істотне значення, наприклад, що ця особа не працює на іншого суб`єкта без укладення трудового договору з порушенням вимог ст.24 КЗпП України.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.І cm.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.І ст.164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.З ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. Узв^язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.І ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Диспозиція частини першої статті 164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодекс України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частина 2 статті 3 ГК України передбачає, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати діяльність суб`єкта підприємницькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

В силу положень п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суб`єктом відповідальності у даному випадку є суб`єкт господарювання.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, яка спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Вказане узгоджується з висновками викладеними у постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», де Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Отже, обов`язковою ознакою господарської діяльності є її систематичність (не менше ніж три рази протягом одного календарного року).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП є не тільки факт надання послуг, а й системний характер таких дій, їх самостійний і ініціативний характер з метою одержання прибутку, що і становить суть господарської діяльності.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 30.10.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів в кількості 9-ох чоловік. Однак, у протоколі не зазначено, яким саме чином здійснювалася господарська діяльність по перевезенню пасажирів, якою була вартість послуг з перевезення та не встановлено факту здійснення оплати ОСОБА_1 як водію за послуги перевезення, не встановлено систематичності та регулярності надання таких послуг; при складанні протоколу не відібрано пояснень у пасажирів яких начебто перевозив ОСОБА_1

Наявні в матеріалах справи фотознімки із зображенням автомобіля не доводять факту здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності. Будь-яких доказів того, що ним надавалися платні послуги з перевезення пасажирів без одержання ліцензії в матеріалах справи не міститься.

Діюче законодавство не обмежує власника у використанні транспортного засобу за цільовим призначенням для перевезення своїх друзів та близьких безоплатно, або часткової участі у витратах на придбання палива для проїзду до відпочинку.

Таким чином, зі змісту адміністративних матеріалів не вбачається вчинення ОСОБА_1 дій які б містили склад правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КУпАП.

За таких обставин провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 164, 247 п.1 ч.1,268, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 164 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяВ. В. Леньо