Номер провадження: 33/813/1347/19
Номер справи місцевого суду: 509/3913/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Ткачука В.О.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Дзюби В`ячеслава Станіславовича на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року у справі №509/3912/19 та на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року у справі №509/3913/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за:

- ст.124 КУпАП України у вигляді 6 (шість) місяців позбавлення права керування транспортними засобами;

- ст.130 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 36 ч.2 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за:

- ст.124 КУпАП України у вигляді 6 (шість) місяців позбавлення права керування транспортними засобами;

- ст.130 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 36 ч.2 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Відповідно до оскаржених постанов суду, 21 липня 2019 року в 11.30 годин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольво» д.р.н. НОМЕР_1 по вулиці Приморська, 10 в селі Грибівка, Овідіопольського району, Одеської області в стані алкогольного сп`яніння (блідий вигляд, почервоніння очей, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР.

Крім того, 21 липня 2019 року в 11.30 годин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Вольво» д.р.н. НОМЕР_1 по вулиці Приморська, 10 в селі Грибівка, Овідіопольського району, Одеській області, не врахувавши дорожні умови, не вибрав безпечну дистанцію допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Пежо» д.р.н. НОМЕР_2 , який знаходився у користуванні ОСОБА_3 , та стояв попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим водій ОСОБА_1 порушив п.п.13.1 ПДР.

Не погодившись з зазначеними постановами суду, представник ОСОБА_1 - Дзюба В.С. подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року, у якій просив суд скасувати зазначені постанови від 09.08.2019 року по справі №509/3912/19 та №509/3913/19, згідно яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених тч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 та його представника - Дзюби В . С., а відомостей про отримання оскаржуваної постанови суду, у матеріалах справі немає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що представник ОСОБА_1 - Дзюба В.С. був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Частиною 7 ст.294 КУпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 201287 від 21.07.2019р. (а.с.3);

- схемою місця ДТП (а.с.4);

- письмовими пояснення свідка ОСОБА_3 (а.с.5);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 7,8, 21-24);

- протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 201288 від 21.07 2019 року (а.с.20).

Зазначені докази, які були перевірені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбаченого ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є об`єктивними, належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративних правопорушень, оскільки вказані свідки не вказували саме на ОСОБА_1 , як на водія автомобіля «Вольво» д.р.н. НОМЕР_1 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки підстав для визнання таких показань свідків необ`єктивними, неналежними та недопустимими у апеляційного суду не має, так, як вони підписані зазначеними особами власноручно та узгоджуються між собою.

При цьому, представник ОСОБА_1 - Дзюба В.С. не звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, а тому зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 21.07.2019 року автомобілем «Вольво» д.р.н. НОМЕР_1 керував ОСОБА_9 , а не ОСОБА_1 , однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції апелянт не надав.

Не заслуговують на увагу суду і доводи апеляційної скарги про те, що працівниками правопорядку, в схемі ДТП та у рапорті зазначений різний час вчинення адміністративного правопорушення, а тому не встановлений час вчинення дій ОСОБА_1 . Проте, апеляційний суд, також погоджується із висновком районного суду в цій частині, що матеріалами справи встановлено та апелянтом не заперечується, що подія дійсно відбувалась 21.07.2019 року в денний час, однак із зазначенням різного часу що не свідчить про те, що події не існувало взагалі.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені ним адміністративних правопорушень.

Таким чином, доводи представника ОСОБА_1 - Дзюби В.С . про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що під час слухання справи в суді апеляційної інстанції, ані ОСОБА_1 ані його захисник жодного разу до суду не з`явилися для підтримки доводів своєї апеляційної скарги та надання доказів на їх підтвердження, хоча повідомлялись належним чином, про що свідчать матеріали адміністративної справи.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому повинен нести адміністративну відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому повинен нести відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП і лише таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, судовим розглядом встановлено, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебували дві справи, а саме: справа №509/3912/19 та справа №509/3913/19, які фактично були об`єднані та розглядались в одному провадженні.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. 26.1 «Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», затвердженої Наказом ДСА України від 17.12.2013 № 173, у разі об`єднання справ про адміністративні правопорушення в одну справу об`єднаній справі присвоюється номер тієї справи, яка надійшла до суду першою.

Проте в матеріалах справи відсутня будь - яка постанова про об`єднання справи №509/3912/19 та справи №509/3913/19 в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру.

Натомість в матеріалах справи існують дві окремі постанови від 09.08.2019 року по справі №509/3912/19 та по справі №509/3913/19, за якими ОСОБА_1 фактично двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одні і ті ж самі правопорушення КУпАП, а саме ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що фактично суддя об`єднав дві справи та розглянув в одному провадженні відносно двох правопорушень (ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП) за обставинами, встановленими судом, однак помилково (процесуально) вказану дію про об`єднання не оформив процесуально та ухвалив при цьому дві постанови від 09.08.2019 року, які є абсолютно ідентичними, однак з різними номерами справи.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

За таких обставин справи, з підстав недопущення подвійного притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року в справі №509/3913/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП підлягає скасуванню, як зайво ухвалена.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - Дзюби В.С. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду по справі №509/3912/19 , в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

На підставі наведеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - Дзюбі В`ячеславу Станіславовичу строк на апеляційне оскарження постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року в справі №509/3912/19.

Поновити представнику ОСОБА_1 - Дзюбі В`ячеславу Станіславовичу строк на апеляційне оскарження постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року в справі №509/3913/19.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Дзюби В`ячеслава Станіславовича - задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року в справі №509/3912/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП - залишити без змін.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2019 року в справі №509/3913/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124,130 ч. 1 КУпАП - скасувати, як зайво ухвалену.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра