Справа №642/3872/19
Провадження №3/642/1077/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., розглянувши матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. номер невідомий, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м.Харкова надійшов вказаний адміністративний матеріал.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №180124 від 28.05.2019 вбачається, що 28.05.2019 о 05 год. 40 хв. в м.Харкові по вул. Євгена Котляра, 13/1, водій, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки траснпортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 та в закладі охорони здоров`я КНП «ХОРОНД» водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні адвокат Нізвецького В.В. ОСОБА_2 Є ОСОБА_3 проти інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення заперечував, вказав на численні порушення з боку працівників поліції, а саме: згідно відеозапису в матеріалах справи не вбачається роз`яснення свідкам їхніх прав, в матеріалах справи відсутнє підтвердження щодо відсторонення ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом та не зазначено причину зупинки транспортного засобу.

В судовому засіданні адвокат Нізвецького В.В. Кузьмін Є.В. заявив клопотання про виклик в судове засідання свідків, з метою встановлення, чи ро`яснювались працівниками поліції їм їхні права та обов`язки. Крім цього клопотав перед судом про направлення адміністративного матеріалу на доопрацювання для встановлення факту відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після складання протоколу.

Судом було відмовлено у задоволенні вищевказаних клопотань з підстав їх необгрунтованості, а також, що вказані клопотання не стосуються саме складу адміністративного правопорушення. Крім цього, враховуючи, що вказаний адміністративний матеріал призначався до розгляду на 03.07.2019, 18.07.2019, 01.08.2019, 09.08.2019, однак тричі розгляд справи було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 та його представника, тому суд розцінює заявлені клопотання як зловживання своїми правами та уникнення адміністративної відповідальності через закінчення строків розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Учасники справи повинні добросовісно здійснювати та використовувати свої права та обов`язки.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, нез`явлення сторін та представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необгрунтованих клопотань. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Суд, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами справи.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає також в ухиленні від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №180124 від 28.05.2019 зазначено про наявність у поліцейського 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Талалаєнко Є.В. підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння та вказані такі ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук.

Однак, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилася від проходження такого огляду.

Матеріали містять пояснення свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується відеозаписом в матеріалах справи.

Дані свідчення узгоджуються між собою та сумніву у суду не викликають та підтверджують факт його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За таких обставин, судом встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилось в ухиленні від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушено вимоги п.2.5 ПДР України.

У відповідності до ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП України передбачено накладення на особу, що визнається винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 17.08.2012.

Таким чином, при накладанні адміністративного стягнення, суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст.. 40-1 КУпАП, п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. в дохід держави.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 23, 40-1, ч. 2 ст. 130, 252, 268, 283-285 КУпАП України, суд, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя