33/804/582/19
263/8979/19

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м.Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Гєрцик Р.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Крім того, з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розміні 384,20 грн..

На вказану постанову ОСОБА_1 05 серпня 2019 року була подана апеляційна скарга, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, вважає її незаконною, оскільки вона постановлена з істотними порушеннями вимог діючого КупАП та неповнотою дослідження доказів. Крім того строк на апеляційне оскарження вважає не пропущеним, тому не порушує питання про його поновлення.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала за таких підстав.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вищевказана норма ч.2 ст.294 КУпАП забезпечує за аналогією із правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету й не порушує саму сутність цього права.

Отже, за вище наведеною нормою строк на подачу апеляційної скарги обчислюється не з моменту ознайомлення з постановою судді чи з моменту її отримання, а з моменту її винесення.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

При цьому чинний КУпАП не пов`язує початок перебігу строку оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення із тією датою, коли особа дізналася про наявність відповідного судового рішення, або отримала копію цієї постанови, на що посилається апелянт, а лише надає право клопотати про поновлення строку оскарження, якщо його пропущено з поважних причин.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами та з урахуванням положень ч. 2 ст.294 КУпАП, відповідно до яких, початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, а також практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, слід вважати, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 з пропуском встановленого законом строку на оскарження, клопотання про поновлення цього строку не заявлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Враховуючи викладене та керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо нього повернути апелянту.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ

та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик