Дата документу Справа № 335/6033/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/410/19 Головуючий в 1-й інстанції Проценко А.М.
Єдиний унікальний № 335/6033/19 Доповідач в 2-й інстанції Гріпас Ю.О.
Категорія - ч.2 ст.172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Гріпас Ю.О., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Харченко Р.В., прокурора Вишневського О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою адвоката Харченко Р.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, працюючу головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва управління аудиту, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень. Також постановлено стягнути судовий збір в сумі 384,20 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , будучи головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва управління аудиту ГУ ДФС в Запорізькій області, відповідно до ст.1, п.п. «е» п.1 ч.1 ст.3, ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2ст.172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», подала та оприлюднила в реєстрі повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, відповідно до якого ОСОБА_1 набула права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої складає 302931 гривень.

Також встановлено, що в декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, яка подана ОСОБА_1 20.03.2018 року, у графі 13 «Фінансові зобов`язання» задекларований факт отримання 07.12.2017 року кредиту на 200000 гривень в установі ПАТ «Державний ощадний банк України», сума якого перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (88100 грн.). Однак у встановлений законом десятиденний строк ОСОБА_1 не повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, що виникли у зв`язку з отриманням кредитних коштів, а зробила це лише 20.03.2018 року, тобто з порушенням встановленого 10 денного строку.

09.10.2017 року ОСОБА_1 за місцем роботи ознайомлена з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом підписання довідки-додатку до наказу від 06.10.2017 №2711.

В апеляційній скарзі адвокат Харченко Р.В. зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що безпосередньо вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 умислу (прямого чи не прямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на неповідомлення про суттєві зміни у її майновому стані, оскільки інформацію про оформлення права власності на квартиру подано у 10-ний строк у формі повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Особа, фізично/нарочно не отримала від банківської установи кошти, оскільки того ж дня оформлювала Договір купівлі-продажу квартири, і кошти було перераховано з банківського рахунку на рахунок продавців. Натомість, в річній декларації ОСОБА_1 відобразила: оформлення права власності на квартиру (розділ ІІІ); кредитні зобов`язання (фінансові зобов`язання, розділ ХІІІ) перед банком; правочини (розділ ХІV).

07 грудня 2019 року ОСОБА_1 укладено кредитний договір на придбання квартири.

ОСОБА_1 13 грудня 2017 року подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані та відобразила набуття права власності на об`єкт нерухомого майна.

Також 20 березня 2018 року було подано щорічну декларацію за 2017 рік, в якій ОСОБА_1 відобразила і оформлення права власності на квартиру і кредитні зобов`язання перед банком та правочин.

Крім того, апелянт посилається на порушені строки накладення стягнення. Так. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що датою вчинення правопорушення слід вважати дату, порушення 10-ти денного строку, а саме 18 грудня 2017 року. Натомість, фактичним днем виявлення адміністративного правопорушення слід вважати 21.05.2019, тобто дату коли посадовою особою надано оцінку зібраним доказам у їх сукупності. Оскільки 13.12.2017 повідомлено про суттєві зміни в майновому стані, 20.03.2018 подано декларацію за 2017 рік, тому строк притягнення до адміністративної відповідальності минув 20.06.2018.

На підставі викладеного просить скасувати постанову суду від 02.07.2019 та закрити провадження за відсутністю складу правопорушення та спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Вислухавши особу яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги і просила скасувати постанову суду; захисника-адвоката Харченко Р.В., яка підтримала апеляційну скаргу і наполягала на її задоволенні в повному обсязі; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали справи, та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, а провадження закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи та надані у судовому засіданні під час апеляційного розгляду докази в їх сукупності, приходжу до переконання, що висновки судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, за наведених у протоколі про адміністративні правопорушення обставин, не підтверджуються зібраними по справі доказами.

Згідно ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За змістом рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 та Закону України «Про запобігання корупції» обов`язок подання декларації вперше виник у ОСОБА_2 01.01.2017 року та повинен мав бути виконаний ним до 01.05.2017 року.

Між тим, ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» носить назву «Додаткові заходи здійснення фінансового контролю».

Відповідно до цього, первинний захід контролю - це подання декларації суб`єктом декларування до 01.05.2017 року, а додатковий захід контролю - подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого, встановлено факт вчинення порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, на підставі наступних доказів: протоколу про адміністративне правопорушення №251 від 27.05.2019 року; письмових поясненнях ОСОБА_1 ; наказу про призначення на посаду ОСОБА_1 від 27.07.2015 року; довідки щодо ознайомлення із Законом України «Про запобігання корупції» із підписом ОСОБА_1 ; присяги Державного службовця; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; іпотечного договору від 07.12.2017 року; декларації ОСОБА_1 за 2017 рік; договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2017 року.

Згідно мотивувальної частини постанови, висновок судді районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, ґрунтується на вищевикладених письмових доказах у справі.

Разом з тим, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні корупційного правопорушення, суддя районного суду не з`ясував, чи містить вчинене ним діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та чи є особа винною у його вчиненні.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані, передбачена ч.2 ст.172-6 КУпАП України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/ або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел) (ст.10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість) або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (недбалість).

При цьому слід зазначити, що склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановлювати і суб`єктивну сторону даного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 07.12.2017 року вона придбала двокімнатну квартиру та у відповідності до вимог ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, які виникли у неї у зв`язку із придбанням у власність вказаної квартири. Стосовно отриманих кредитних коштів, пояснила, що вона не повідомляла про суттєві зміни, оскільки кредит не є доходом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції цієї вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 не дотримався. Тому постанову слід скасувати та постановити нову постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 07.12.2017 між ОСОБА_1 та Запорізьким обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про споживчий кредит №1707-ф-0325 у розмірі 200000,00 грн. на придбання квартири. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов`язання укладено іпотечний договір, предметом якого виступала придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п.3.2.1 вказаного договору кредиту Банк здійснює надання Кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на Поточний рахунок Позичальника ( ОСОБА_1 ) з подальшим перерахуванням у безготівковій формі кредитних коштів в сумі:

151465,50 грн. на поточний рахунок ОСОБА_3

48534,50 грн. на поточний рахунок ОСОБА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2017 за №3782 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 20000,00 грн. на придбання об`єкта нерухомості, який був перерахований на поточний рахунок продавців.

13.12.2017 ОСОБА_1 подала повідомлення про суттєві зміни в майновому стані на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в якому вказала про набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

20.03.2018 ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, в якій відобразила оформлення права власності на квартиру та кредитні зобов`язання перед банком та правочин.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими твердження апелянтів, що отриманий ОСОБА_1 кредит не є доходом, оскільки кошти отримані на придбання житла та одразу перераховані на рахунок продавців, а підпадає під категорію «Фінансове зобов`язання».

Згідно п. 14.1.54. ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Таким чином, кредитні кошти отримані від банківської установи є грошовим зобов`язанням, а не доходом.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, залишив поза увагою пояснення ОСОБА_1 та її захисникащодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення та постановив рішення про винуватість та притягнення її до адміністративної відповідальності, не врахувавши дійсних обставин події та прийшов до помилкового висновку про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Виходячи з наведеного апеляційний суд приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та необхідність постановлення нової постанови про закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення та задовольнивши апеляційну скаргу.

Оскільки провадження по справі закривається у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не перевіряється.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Харченко Р.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду Ю.О. Гріпас