Справа № 496/1668/19
Провадження № 3/496/908/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М.,

за участю:

захисника - Маркова О.С.,

потерпілої - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли від Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Шосткинським МВ УМВС України в Сумський області, громадянина України, директор інтернет магазину ООО «Таврія В», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 130121 від 29.04.2019 року, 28 квітня 2019 року о 10:30 годині, громадянин ОСОБА_2 по вулиці в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області, вигулював собаку потенційно небезпечної породи «Ротвейлер» без намордника, внаслідок чого собака вкусив громадянку ОСОБА_1 за руку, заподіявши останній шкоду здоров`ю, своїми діями громадянин ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП не доведена, тому вищевказану справу необхідно закрити.

Потерпіла в судовому засіданні вказала, що на її думку вина ОСОБА_2 доведена, тому необхідно визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є братом потерплої, пояснив наступне, що в той день вони з сестрою вигулювали їх собаку в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області в балці, під час прогулянки їм на зустріч вибігла собака громадянина ОСОБА_2 породи «Ротвейлер» без намордника, господар собаки знаходився від неї на великій відстані, собака спочатку почала кидатися на потерпілу ОСОБА_1 , а потім кинулася на їхню собаку, після чого вони разом з громадянином ОСОБА_2 , який за цей час підбіг до своєї собаки почали розтягувати собак, внаслідок вищевказаних дій собака потерпілої отримала значні ушкодження та була доставлена до ветеринарної клініки, але на слідуючий день собака потерпілої померла.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є жителькою села Нерубайського Біляївського району Одеської області, ніяких пояснень щодо обставин справи вона надати не може, так як не була присутня при тих обставинах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, сторін по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Пояснення свідків суд не бере до уваги у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_3 є братом потерпілої, а тому він має заінтересованість у вирішенні справи на користі своєї сестри, а свідок ОСОБА_4 взагалі не надала суду жодних пояснень щодо обставин справи.

Також до протоколу надано висновок головного лікаря «Центру ветеринарної медицини» від 03.05.2019 року в якому зазначено, що 25.03.2019 року в лікарню звернулась ОСОБА_1 з собакою, що належить їй. В ході проведення термінової діагностичної операції виявлено ряд пошкоджень внутрішньої порожнини черева та після проведення реанімаційних дій собака померла, так як її пошкодження були не сумісні із життям, тобто потерпіла звернулась до ветеринарної клініки ще задовго до зазначеної в протоколі дати вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає що до протоколу не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 .

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій, одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява №926/08), суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу неупередженого органу правосудді, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку суду, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 дійсно вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Беручи до уваги те, що на момент винесення рішення по вищевказаній справі пройшло більше ніж три місяці за змістом ст. ст. 38, 247 КУпАП - провадження в справі необхідно закрити.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу

Керуючись ст. ст. 38, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 154 закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Повний текст постанови складено протягом трьох днів.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Якщо повний текст постанови отримано не в день її проголошення особа має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Буран В.М.

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2019 року.