Справа № 471/456/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 384376 від 13.06.2019 року вбачається, що 13 червня 2019 року о 12 год. 00 хв. на вул. В.Великого в с. Михайло Жукове ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд проводився в Братській ЦРЛ у лікаря нарколога згідно чинного законодавства.

Своїми діями ОСОБА_1 , як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Сам ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно і завчасно, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, причин свого неприбуття не вказав, будь яких заяв чи то клопотань на адресу суду не направляв.

За таких обставин, суд, з огляду на положення ст. 268 КУпАП, ураховуючи наявність даних про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, а такого те, що його присутність під час її розгляду не є обов`язковою ( ч.2 ст. 268 КУпАП), не вбачав перешкод для розгляду внесених матеріалів по суті за його відсутності.

Тож, суд дослідивши матеріали провадження у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, прийшов до такого.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 ( далі - Інструкція ).

Відповідно до п. 2, 3 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до норм даної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов спеціальну підготовку (тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством).

У разі відмови водія від огляду з використанням спеціального технічного засобу поліцейський повинен залучити двох свідків, які можуть засвідчити факт відмови водія від проходження огляду, при цьому вони мають засвідчити та у них відбираються письмові пояснення з викладенням обставин того: в який спосіб водію пропонується пройти огляд; які є підстави в поліцейського для проведення огляду; з яких причин водій відмовився від огляду; в котрій годині йому було запропоновано та коли водій відмовився.

Крім того, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу - направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. (п. 6 Порядку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, порядок вчинення дій співробітниками поліції щодо проведення огляду водія на стан сп`яніння чітко унормовано законодавством: спочатку огляд провожиться на місці зупинки транспортного засобу і лише у разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, останній направляється поліцейським до медичного закладу з послідуючим складанням протоколу про адміністративне правопорушення у разі наявності законних на те підстав.

Проте, як встановив суд, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановленого законом порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння у цьому випадку дотримано не було.

Зокрема, будь яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або ж він не був згодний з таких оглядом матеріали справи не містять. Такі дані, до того ж не відображені й у протоколі про адміністративне правопорушення.

Тобто, фактично процедура, установлена законом, яка має передувати направленню водія до закладу охорони здоров`я, як то, відмова пройти огляд на місця зупинки або незгода з результатами такого огляду, дотримана не була, позаяк, жодним чином не відображена у матеріалах, що надані суду.

Проте, матеріали провадження містять у собі висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 червня 2019 року№ 11.

Форма такого висновку, відповідно до п. 16 Інструкції, встановлена Додатком 4 до цієї ж Інструкції.

Натомість, висновок, що доданий до протоколу являється Додатком 3 до Інструкції про виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у той час, як форма такого висновку установлена Додатком 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Однак, висновок щодо результатів медичного медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як Додаток 3, був передбачений Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка була затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 вересня 2009 року № 400/666 «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», який станом на момент огляду вратив чинність.

Як наслідок, Додаток 3, як форма висновку є нечинним.

До того ж, як слідує із вказаного висновку, огляду ОСОБА_1 проводився о 14 год. 35 хв., у той час, як підстави для проведення такого огляду уповноваженою особою були виявлені о 12 год. 00 хв., що чітко зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Однак, відповідно до ч.4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Та як достовірно установив суд, огляд ОСОБА_1 проводився через 2 години 35 хвилин, що прямо суперечить вказаній правовій нормі.

Таким чином, суд констатує, що огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився із порушенням вимог ч.ч.3,4 ст. 266 КУпАП, що дає підстави визнати його недійсним згідно із ч.5 ст. 266 того ж Кодексу.

При цьому суд ураховує положення статті 19 Конституції України, згідно з якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

А недодержання такого порядку тягне за собою наслідком визнання недопустимими одержаних у такий спосіб доказів.

Таким чином, суд визнає недопустимим наявний у матеріалах провадження висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 11 від 13.06.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння у день проведення медичного огляду.

Отже, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього документами, тобто доказами.

Разом з тим, досліджені судом докази, як то висновок, у цій справі є сумнівним оскільки вони не випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

А самих по собі даних протоколу про адміністративне правопорушення є недостатньо для констатації факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, позаяк, цей стан встановлюється за відповідною процедурою, яка, знову ж таким, дотримана не була, а також вимагає застосування спеціальних засобів або ж відповідних знань в області медицини.

Таким чином, докази, надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, сумнівними, а тому його вина не доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Будь яких інших доказів щодо наявності /відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в ході судового розгляду здобуто не було.

За такого, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За правилами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца