Справа № 297/2798/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09.08.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Херсонської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..

Згідно постанови, 06 грудня 2018 року о 07-ій годині 50 хвилин по вул. Мукачівській у м. Берегове, ОСОБА_1 на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_1 , надав послуги з перевезення 7 пасажирів по маршруту Яноші - Берегове, без ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим вчинив передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ним здійснюється систематичне перевезення пасажирів (понад трьох разів). При цьому, зазначає, що під час проведення перевірки та винесення постанови не встановлені та відсутні докази щодо мети перевезення пасажирів, одержання ним прибутку, а також не встановлено який саме вид перевезення був здійснений та не допитана жодна з осіб, які знаходились у транспортному засобі. Разом із тим, посилається на те, що жоден із наявних у матеріалах справи доказів, на які суд послався у підтвердження його вини, не підтверджує факту систематичного надання ним послуг із перевезення, які вимагають ліцензування, і при цьому, суд не зазначив, які дані містяться у цих доказах та які факти чи обставини ці докази підтверджують, що в свою чергу свідчить про невмотивованість судового рішення. Також зазначає, що сама по собі наявність у транспортному засобі пасажирів не є ознакою ведення ним господарської діяльності. Тому, вважає, що він не є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення. Крім того, посилається на те, що твердження суду першої інстанції про те, що ним не надано доказів своєї невинуватості є неправомірним і таким, що порушує вимоги ст. ст. 62, 129 Конституції України, так як його вина має бути доведена належними та допустимими доказами з боку органу, що склав протокол, а він не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Разом із тим, вказує на те, що 28.01.2019 отримав повістку про призначення розгляду справи на 29.01.2019, а 09.02.2019 отримав повістку на 12.02.2019, після чого 11.02.2019 у зв`язку з віддаленістю суду від місця його проживання, подав засобами електронного зв`язку клопотання про направлення справи на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області, тобто за місцем його реєстрації, і при цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи без його участі не подавав, а тому, вважає, що 12.02.2019 розгляд справи повинен був бути перенесений на іншу дату в зв`язку з відмовою в задоволенні поданого ним клопотання та з метою завчасного повідомлення його про час та місце розгляду справи. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує на те, що строк пропущений із поважних причин, так як справа розглянута без його участі, а копія оскаржуваної постанови направлена на його адресу 19.03.2019, що підтверджується інформацією з реєстру поштових відправлень, а отримана ним 25.03.2019. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; що 05.08.2019 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.

При вирішенні питання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення враховується наступне.

Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи. При цьому, з наявного в матеріалах справи супровідного листа (а. с. 17) убачається, що копія оскаржуваної постанови від 12.02.2019 направлена ОСОБА_1 25.02.2019, тобто з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденного строку для вручення чи направлення судового рішення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення, що в свою чергу не спростовує доводів клопотання про те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 25.03.2019.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновлюється.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої інстанції та наведених у судовому рішення доказів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0011002, 06 грудня 2018 року о 07-ій годині 50 хвилин по вул. Мукачівській у м. Берегове, ОСОБА_1 на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_1 , надав послуги з перевезення 7 пасажирів по маршруту Яноші - Берегове, без ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколу, однак відмовився від його підпису, отримання його копії та надання пояснень, у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 1).

З копії направлення на перевірку № 000235 від 05.12.2018 вбачається, що направлення видане працівникам Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для проведення комплексної перевірки в м. Ужгороді та Ужгородському районі, м. Мукачеві та Мукачівському районі, м. Берегово та Берегівському районі, м. Виноградів та Виноградівському районі, а / д сполученням Київ - Чоп 756 км + 800 м, а / д сполученням Київ - Чоп 774, а / д сполученням Київ - Чоп 712 с. Тишів (а. с. 2).

З копії фотокартки вбачається, що ній зображений автомобіль марки ««Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_1 , і в якому знаходяться водій та пасажири, і що вказаний автомобіль був зупинений працівниками Укртрансбезпеки (а. с. 3-4).

З наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , а водієм автомобіля був ОСОБА_1 (а. с. 5), який і є страхувальником вказаного автомобіля (а. с. 6).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний спеціаліст відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_5 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний головний спеціаліст Чорней Р. В. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.

Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення 7 пасажирів на транспортному засобі марки «Mercedes Benz Sprinter», д. н. з. НОМЕР_1 , за маршрутом «Яноші - Берегове», тобто займався підприємницькою діяльності, що також не заперечується ним і в апеляційній скарзі, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт систематичності надання ним таких послуг.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» вбачається, що діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди). Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що: в матеріалах справи відсутні докази того, що ним здійснюється систематичне перевезення пасажирів (понад трьох разів); під час проведення перевірки та винесення постанови не встановлені та відсутні докази щодо мети перевезення пасажирів, одержання ним прибутку, а також не встановлено який саме вид перевезення був здійснений та не допитана жодна з осіб, які знаходились у транспортному засобі; жоден із наявних у матеріалах справи доказів, на які суд послався у підтвердження його вини, не підтверджує факту систематичного надання ним послуг із перевезення, які вимагають ліцензування, і при цьому, суд не зазначив, які дані містяться у цих доказах та які факти чи обставини ці докази підтверджують, що в свою чергу свідчить про невмотивованість судового рішення; сама по собі наявність у транспортному засобі пасажирів не є ознакою ведення господарської діяльності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених ст. 7 Закону України «Про ліцензування певних видів діяльності» та, відповідно, про наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, окрім вищенаведеного, апеляційний суд враховує і те, що Постанова Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 N 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» роз`яснювала практику застосування законодавства на період до 2003 року.

При оцінці доводів апеляційної скарги враховується і те, що ч. 1 ст. 164 КУпАП є банкетною нормою права, і її положення відсилають до нормативно-правових актів, якими передбачено порядок одержання ліцензії на можливість провадження підприємницької діяльності.

Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано доказів своєї невинуватості є неправомірним і таким, що порушує вимоги ст. ст. 62, 129 Конституції України, так як його вина має бути доведена належними та допустимими доказами з боку органу, що склав протокол, а він не зобов`язаний доводити свою невинуватість. При цьому, апеляційний суд враховує те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується зібраними та наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 12.02.2019 розгляд справи повинен був бути перенесений на іншу дату в зв`язку з відмовою в задоволенні поданого ним клопотання та з метою завчасного повідомлення його про час та місце розгляду справи, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, враховується те, що: ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; чинним КУпАП не передбачено скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції з підстав розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; факт розгляду судом першої інстанції справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження; реалізацію ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП прав було забезпечено в ході апеляційного розгляду справи, однак останній, будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі; що відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, і розгляд судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_1 29.01.2019 було відкладено за клопотанням правопорушника.

При оцінці доводів ОСОБА_1 про те, що сплив передбачений ст. 38 КУпАП строк притягнення його до адміністративної відповідальності, апеляційний суд враховує вимоги ст. 38 КУпАП, відповідно до яких при розгляді справи судом на винну особу може бути накладено стягнення не пізніше як через три місяці із дня вчинення правопорушення, а також те, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 06.12.2018, а адміністративне стягнення накладене на нього постановою суду першої інстанції, яка визнається апеляційним судом законною та обґрунтованою, і такою, що не підлягає скасуванню, 12.02.2019, тобто в межах трьох місяців із дня вчинення адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а не з`явившись на розгляд справи, будучи належним чином повідомленим про час та місце її розгляду та подавши заяву про її розгляд без його участі, ОСОБА_1 позбавив себе можливості заявити в ході апеляційного розгляду обґрунтовані клопотання, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, а також надати такі докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан