Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6963/19 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М.
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Романишина М.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Відповідно до постанови, 02.05.2019 року о 23 год. в м. Житомирі по вул. Сосновій,55 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини рота, почервоніння широкого покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився.

На постанову суду захисником Романишиним М.М., подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Оспорює фактичні обставини справи, а саме, те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду з використанням спеціальних технічних засобів.

Також, зазначає, що суд не взяв до уваги, те, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 по надуманій підставі - непристебнутого ременя безпеки.

В подальшому, ОСОБА_1 особисто звернувся до відповідного медичного закладу КУ «Обласного медичного спеціалізованого центру Житомирської обласної ради, в результаті 03.05.2019 о 00 год. 40 хв. лікарем проведено огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції та складено висновок №344, про те, що він тверезий.

Всупереч цьому, працівники поліції не супроводили його до медичного закладу, а склали протокол про адміністративне правопорушення.

Крім цього, вказує, що суд не викликав свідків та працівника поліції в судове засідання для допиту.

На його думку, суддею при винесенні постанови не в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення захисника Романишина М.М. та ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, від якого останній відмовився.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (різкий запах алкоголю, почервоніння обличчя) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував автомобілем.

Однак, як засвідчують ці ж матеріали, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків та у закладі охорони здоров`я) відмовився, що підтвердив у суді надавши відповідні пояснення та вказавши, що не довіряє працівникам поліції.

Зазначені докази, а також відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень при складанні протоколу щодо правомірності дій працівників поліції, спростовують доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 121 КУпАП, даних, що вказана постанова визнана незаконною та скасована апелянт не надав, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для визнання незаконними дій працівників поліції по зупинці транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Не вбачає апеляційний суд і неповноти при розгляді справи судом, оскільки ОСОБА_1 був присутній у суді, завчасно ознайомлений зі своїми правами при складанні протоколу та не був позбавлений можливості заявити клопотання про виклик свідків, витребування інших доказів, однак таких клопотань не заявляв як засвідчують матеріали справи, а визнав факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Не спростовує висновків суду і проходження ОСОБА_1 03.05.2019 року в 00.40 год. самостійно медичного огляду, оскільки вказаний огляд було проведено після відмови у проходженні огляду на вимогу працівників поліції та у відсутність працівника поліції, участь якого згідно вимог ч.4 ст. 266 КУпАП при проведенні огляду та складанні висновку у медичному закладі є обов`язковим.

Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням ст. 266 КУпАП вважається недійсним.

Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено судом не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому не пізніш ніж через три місяці з дня його виявлення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних строків та визнавши винним ОСОБА_1 наклав на нього стягнення, в межах тримісячного строку з дня вчинення правопорушення, а тому за даних обставин, клопотання апелянта про закриття справи апеляційним судом у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП не підлягає задоволенню.

На переконання апеляційного суду закінчення на момент апеляційного перегляду строків накладення адміністративного стягнення не є підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції, оскільки можливість застосування до особи адміністративного стягнення, яке накладено, в межах строку визначеного ст. 38 КУпАП, врегульоване іншою нормою Закону, а зокрема ст. 303 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Романишина М.М. залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 травня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.В. Ляшук