П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2019 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. розглянувши матеріали справи, які надійшли від начальника Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду на розгляд із Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП.

Згідно з постанови судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. від 18.12.2019 року, остання заявила самовідвід у вищевказаній справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Зі змісту ст.ст.245, 248 КУпАП випливає, що одним із основних завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, рівність всіх громадян перед законом і органом, що розглядає справу.

В той же час, я постановою від 17.12.2019р. заявив самовідвід, оскільки брав участь як слідчий - суддя під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000568 внесеному в ЄРДР 21.09.2019р. за фактом отримання тілесних ушкоджень працівниками поліції під час виконання службових обов`язків 21.09.2019р. на залізничній станції "Соснівка"

Ці обставини можуть вплинути на неупередженість при розгляді постанови про самовідвід судді Струс Т.В.

Згідно ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (її) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст.21 КПК України, можна дійти висновку, про те, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і заявлення самовідводу, згідно ст.ст.75,76 КПК України, оскільки вищевказані обставини можуть викликати сумнів щодо неупередженості судді Адамовича М.Я.

Керуючись ст.278 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Заявляю самовідвід у розгляді заяви про самовідвід судді Сокальського районного суду Струс Т.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП ОСОБА_1 .

Справу передати до канцелярії суду для організації повторного автоматичного розподілу справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: М. Я. Адамович