ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/869/19 Справа № 211/2041/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

За участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_1 ,

захисника (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2019 року о 21.22 годині в м. Кривий Ріг, по вул. Кокчетавська, поблизу будинку № 22 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, сухість в порожнині рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння в передбаченому законом порядку в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що справу було розглянуто без його участі, не було своєчасно оповіщено про дату, місце та час розгляду справи, інформації щодо призначення справи на 01.07.2019 року на офіційному сайті суду розміщено не було, а тому він не мав можливості бути присутнім при розгляді справи або надати клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушено його право на захист.

Вказує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а просив поліцейського надати можливість переодягтися та помитися, оскільки їхав із гаража після ремонту транспортного засобу та був дуже забруднений

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є хибними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так у відповідності до ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу. Крім того, ОСОБА_1 повідомлявся належним чином про місце, час та дату розгляду справи.

Окрім того, ОСОБА_1 неодноразово особисто заявляв клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Зазначені клопотання були задоволені, судовий розгляд відкладався, при цьому самим ОСОБА_1 не було надано до суду доказів поважності причин своєї неявки.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд, оскільки діючим законодавством закріплено загальне положення, згідно з яким особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Наслідки подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на подачу скарги передбачені в ст. 35 Конвенції, і полягають у визнанні такої скарги неприйнятною.

При розгляді адміністративного провадження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою безпідставного отримання необхідного їм рішення суду, затягування процесу або для інших недобросовісних цілей використовують належні їм процесуальні права всупереч з їх дійсним призначенням. Дане явище виступає чинником, що дестабілізує правосуддя і створює серйозні перешкоди для ефективного вирішення спорів.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Також судом першої інстанції в сукупності оцінено докази відсутності поважності не явки у судове засідання, дійшов до правильного висновку про те, що з метою закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення і на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП справу розглянуто у його відсутність, належним чином мотивував та обґрунтував свою позицію.

В даному ж випадку, ОСОБА_1 було забезпечено право на апеляційний перегляд справи, що є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України, та оскарживши постанову по справі про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі виклав свої письмові пояснення, щодо інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 098092 від 10.04.2019 (а.с. 1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яких вбачається, що 10.04.2019 вони були свідками того, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі (а.с. 2); рапортом інспектора роти № 2 батальйону № 1 УПП у м. Кривому Розі від 10.04.2019 року (а.с. 4); диском з відеозаписом з нагрудної камери інспекторів поліції, на якому зафіксовано, факт того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків (а.с. 6).

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилося у відмові особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

Інших доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 рокувідносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.П. Іванова