Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/315/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Ремез П.М., при секретарі Волошиній Н.С. за участю особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Філоненка О.В., представника потерпілого ОСОБА_5. - адвоката Васечко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження, уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , працює медичною сестрою Світловодської ЦРЛ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 02.02.2018 о 07 год 30 хв у м. Світловодську Кіровоградської області на перехресті вулиць Г. України та В.Бойка, керуючи автомобілем OPEL CORSA, д.н.з. НОМЕР_2 , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", внаслідок чого здійснила зіткнення з автобусом ХАЗ. д.н.з. НОМЕР_3 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3. б, 8.4 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що в її діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.3, 16.11 ПДР України та її дії, невідповідні зазначеним положенням ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді районного суду, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що постанова Світловодського міськрайонного суду є незаконною у зв`язку із тим, що вона даного правопорушення не вчиняла та в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дана дорожньо-транспортна пригода трапилася саме в наслідок її вини.

Вказує на те, що якщо подивитися на схему ДТП, яка складалася працівниками поліції, то з неї чітко видно, що водій автобуса виїхав на зустрічну смугу руху, ще до початку перехрестя, тобто ще до ДТП водій автобуса вже знаходився на зустрічній смузі руху, чому він це зробив пояснити не зміг, вказуючи лише про те, що перехрестя є нерівним, але ж виїзд на зустрічну для нього смугу руху він здійснив, що до початку перехрестя. Є логічна та повністю підтверджена відповідь на це - через дорогу йшов пішохід, якого водій автобуса, щоб не збити, об`їжджав. Це підтверджується, як показаннями ОСОБА_1 , так і показаннями свідка ОСОБА_4 .

У будь якому випадку водій автобуса повинен був прийняти міри для екстреного гальмування, не змінюючи при цьому напрямок свого руху, однак водій автобуса не виконав в цій частині правила дорожнього руху і допустив зіткнення на зустрічній для нього смузі руху.

У ході проведення судового розгляду даної справи був отриманий висновок експертизи від Кіровоградського відділення Київського НДІ судових експертиз, відповідно до якого винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є водій автобуса ОСОБА_5 .

У подальшому за клопотанням потерпілої сторони в ході проведення судового розгляду даної справи був отриманий висновок експертизи від Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз, відповідно до якого винною у вчиненні дорожньо- транспортної пригоди є водій автомобіля ОСОБА_1 .

На переконання апелянта, останній висновок експертизи проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІ судових експертиз є незаконним та таким, що суперечить матеріалам справи, проведений в супереч методичним рекомендаціям та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Так, після отримання постанови суду про призначення експертизи, експертом було надіслане клопотання про надання йому додаткових даних, яке виконане не було, однак експерт продовжив проведення експертизи в супереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, хоча повинен був повернути постанову суду про призначення експертизи без виконання.

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції призначив додаткову експертизу у даній справі, але експерти в супереч постанові суду, з незрозумілих причин проявили якусь «зацікавленість» та провели комплексну комісійну експертизу, навіть не оглядаючи транспортні засоби, що знову ж таки суперечить Інструкції.

Також, експерт у своєму висновку ґрунтувався виключно на акті обстеження перехрестя та доданих до нього схем, які були складені потерпілою стороною без участі у цьому сторони захисту. При цьому ці схеми суперечать самі собі, а також схемі ДТП складеної працівниками поліції та участі всіх учасників ДТП, але експерт приймає до уваги виключно схеми складені потерпілою стороною, закриваючи очі навіть на заміри, які не витримують жодної критики, так як не відповідають арифметичним розрахункам.

Експерт, навіть, не зважаючи на те, що в схемі ДТП складеної працівниками поліції за участі всіх учасників ДТП, зазначене місце зіткнення транспортних засобів не приймає це до уваги, так як йому «замало замірів», але приймає до уваги схему № З, стосовно місця зіткнення, яка суперечить матеріалам справи та суперечить схемі ДТП складеної працівниками поліції за участі всіх учасників ДТП.

Окрім цього, згідно п.п. 1.6 Інструкції, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта), зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи.

З незрозумілих причин дана експертиза, на яку суд першої інстанції послався як на належний доказ вини ОСОБА_1 , була призначена та проведена в іншому регіоні, хоча наш регіон не Харків, а Київ, доречи де потерпіла сторона проводила дослідження (ще до експертизи), яке як під копірку співпадає з висновком експертизи.

Таким чином, враховуючи те, що для встановлення відповідності дій водіїв ПДР України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями водія транспортного засобу та настанням ДТП, а також наявності у справі двох суперечливих висновків експертиз, в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи. Однак не зважаючи на це суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції послався на висновок експертизи проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІ судових експертиз, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції не навів жодного мотивування того, чому він прийняв саме цей висновок експертизи, а висновок іншої експертизи, який підтверджував невинність ОСОБА_1 не прийняв до уваги взагалі.

При цьому, суд першої інстанції (при наявності двох протилежних висновків експертиз) жодним чином не проаналізував і схему ДТП, у тому числі і те, що ДТП сталася саме на зустрічній смузі руху автобуса.

Крім того, суд першої інстанції жодним чином не надав оцінки і запереченням з боку сторони захисту, з приводу того, що експерти Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз в своєму висновку ґрунтувалися виключно на акті обстеження перехрестя та доданих до нього схем, які були складені потерпілою стороною без участі у цьому сторони захисту, як і не надав оцінки тому, що цей акт складений без участі ОСОБА_1 .

Також, суд першої інстанції не проаналізував, не надав жодної оцінки запереченням з боку сторони захисту і стосовно того, що акт обстеження перехрестя та додані до нього схеми, які були складені потерпілою стороною без участі у цьому сторони захисту, суперечать самі собі, а також суперечать схемі ДТП складеної працівниками поліції та за участі всіх учасників ДТП, як і те, що експерт прийняв до уваги виключно схеми складені потерпілою стороною, закриваючи очі навіть на заміри, які не витримують жодної критики, так як не відповідають арифметичним розрахункам. Про це все було вказано суду першої інстанції, але суд не вказав про це жодного слова в оскаржуваній постанові.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що її вини у вчиненні ДТП не має, так як вона в момент ДТП стояла на своїй смузі руху, пропускаючи пішохода, а водій автобуса виїхав на зустрічну смугу руху та допустив ДТП.

До початку апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат Васечко О.І. подав заперечення на апеляційну скаргу в якому просив залишити її без задоволення, оскільки прийняте судом першої інстанції рішення є законним та належним чином вмотивованим.

Вислухавши ОСОБА_1 та в її інтересах захисника - адвоката Філоненка О.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника потерпілого ОСОБА_5 . - адвоката Васечко О.І., який заперечив проти апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зваживши доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За правилами пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до чинного КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Це узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У відповідності до рішень Європейського суду з прав людини ("Малофеєв проти Росії" та "Карелін проти Росії"), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, у провину ОСОБА_1 ставиться те, що вона 02.02.2018 о 07 год 30 хв у м. Світловодську Кіровоградської області на перехресті вулиць Г. України та В.Бойка, керуючи автомобілем OPEL CORSA, д.н.з. НОМЕР_2 , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", внаслідок чого здійснила зіткнення з автобусом ХАЗ. д.н.з. НОМЕР_3 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3. б, 8.4 ПДР України. Із наведеного необхідно дійти до висновку, що у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП є невідповідні дії ОСОБА_1 вимогам п. 2.3 б, 8.4 ПДР України.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 8.4 ПДР України визначено групу дорожніх знаків. Вказаний пункт ПДР України містить 5 підпунктів.

З постанови суду вбачається, що суд, після дослідження наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 16.3, 16.11 ПДР України та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП.

Як визначено п. 16.3 та 16.11 ПДР України, разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, поставивши останній в провину порушення вимог ПДР України (п. 16.3, 16.11), в той час, як у протоколі про адміністративне правопорушення їй ставилось в провину порушення п. 2.3 б та 8.4 ПДР України.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 має бути безумовно скасованою, оскільки прийнята з порушенням вимог КУпАП.

Відповідальність, яка передбачена ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Умовою для настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Так, суд враховує, що під час розгляду справи суд першої інстанції не досліджував питання наявності в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 2.3 б, 8.4 ПДР України, які б знаходились у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП, при цьому констатувавши наявність в її діях порушень вимог п. 16.3, 16.11 ПДР України, за умови відсутності інших апеляційних скарг, окрім особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в даному випадку це міг бути потерпілий або його представник, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та доведеності її винуватості (за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення), оскільки це призведе до погіршення становища останньої, що є неприпустимим.

За наведених обставин, суд уважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому необхідно задовольнити апеляційну скаргу останньої, скасувавши постанову суду першої інстанції, закривши провадження по справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 про визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження у даній справі стосовно ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення - скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду П.М. Ремез