Справа № 561/560/19
ПОСТАНОВА

іменем України

29 серпня 2019 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі судді Дідика А. В.,

при секретарі Расевич Г. І.,

за участю:

особи яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

його захисника адвоката Яскевича Ф. О.,

прокурора Полюховича Ф. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Зарічне протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого начальником караулу ДПРЧ-6 у ДПРЗ-6 ГУ ДСНС України в Рівненській області, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 26 червня 2019 року, складеного начальником сектору протидії корупції УЗЕ в Рівненській області ДЗЕ Національної поліції України, підполковником поліції Костенюком І. І., ОСОБА_1 начальник караулу ДПРЧ-13 ДПРЗ-6 ГУ ДСНС України в Рівненській області, згідно пп. "д" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції (далі Закон), будучи особою начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту в званні старший лейтенант служби цивільного захисту, являючись суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі-декларація), за 2018 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наказом по ГУ ДСНС України в Рівненській області від 12 квітня 2018 року № 88 старшого лейтенанта служби цивільного захисту Гречку A. ОСОБА_2 . призначено на посаду начальника караулу 13 Державної пожежно-рятувальної частини (смт Зарічне) 6 Державного пожежно-рятувального загону (смт Володимирець) ГУ ДСНС України в Рівненській області.

Статтею 1 Закону встановлено, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у п. 1, пп. "а" і "в" п. 2, п. 4 і 5 ч. 1 ст. 3 Закону, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону , особи, зазначені у п. 1, пп. "а" і "в" п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Згідно Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджених рішенням НАЗК "Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" від 10.06.2016 № 3, яке зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, суб`єкти декларування подають щорічну декларацію у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються відомості про отримані (нараховані) доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються відомості про видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи.

Згідно Форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженої рішенням НАЗК від 10 червня 2016 року № 3 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 за № 960/29090, в розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" декларації, суб`єкт декларування повинен задекларувати відомості про отриманий (нарахований) дохід упродовж звітного періоду.

В розділі 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" декларації, суб`єкт декларування повинен задекларувати: видатки та правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи. Відомості про видатки та правочини зазначаються лише у разі, якщо розмір відповідного видатку (вартість предмету правочину) перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Суб`єкт декларування повинен підтвердити ознайомлення із правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів декларації шляхом проставлення відповідної відмітки.

30 серпня 2018 року між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_3 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно п. 2 цього договору продаж житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за 346 719 (триста сорок шість тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 69 копійок, які Покупець сплатив Продавцю до підписання договору.

Вартість будинку визначена згідно звіту про оцінку майна виконаного ТОВ "ІНЕО ПЛЮС".

Договір посвідчено 30 серпня 2018 року приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Скоропад В. В. та на правах державного реєстратора, здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, під час подачі в НАЗК декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік у ОСОБА_4 виник обов`язок зазначити у декларації відомості про отриманий дохід в сумі 346 719 (триста сорок шість тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 69 копійок від продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону у розділі 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" декларації зазначити відомості про правочин, вчинений у звітному періоді, на підставі якого у суб`єкта декларування припинилось право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 346 719 (триста сорок шість тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 69 копійок.

21.03.2019 в 21:16 год. ОСОБА_5 на виконання вимог Закону та Рішення НАЗК від 10 червня 2016 № 3 "Про правила заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подав декларацію за 2018 рік, в якій подав завідомо недостовірні відомості, а саме:

в розділі 11 "Доходи, у тому числі подарунки" декларації не зазначив відомості про отриманий дохід в сумі 346 719,69 гривень від продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а також в розділі 14 "Видатки та правочини суб`єкта декларування" декларації не зазначив відомості про правочин, вчинений у звітному періоді, на підставі якого у суб`єкта декларування припинилось право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 346 719,69 гривень.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік, визначено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на 01 січня 2018 року у розмірі 1 762,00 гривень.

Згідно з приміткою до статті 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 45 Закону, зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, за висновками начальника сектору протидії корупції УЗЕ в Рівненській області ДЗЕ Національної поліції України, підполковника поліції Костенюка І. І., що зафіксовані у Протоколі № 257 від 26 червня 2019 року ОСОБА_5 , будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 7, 10 ч. 1 ст. 46 Закону, подав завідомо недостовірні відомості в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, на суму 346 719,69 гривень, що становить 196,8 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01 січня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, пояснив, що продаж житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_3 здійснив за домовленою ціною 4 000,00 доларів США з яких 2000,00 доларів США отримав у травні 2018 року,а решту у день підписання договору купівлі продажу. Таким чином будинок продав за ціною 112 000, 00 грн. (еквівалент 4 000, 00 доларів США). Пояснив, що наміру порушувати вимоги антикорупційного законодавства чи ухилятись від обов`язку декларування або надавати недостовірну інформацію щодо наявних активів і фінансових зобов`язань не мав, оскільки вважав, що необхідно декларувати лише фактично отримані кошти, а не суму зазначену у договорі купівлі продажу. Просив закрити провадження у справі.

Захисник, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю його події і складу з підстав, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі, а саме з підстав відсутності перевірки НАЗК на предмет порушення норм антикорупційного законодавства з підстав відсутності компетенції у Департамента захисту економіки Національної поліції України в Рівненській області на складення протоколу про адміністративне правопорушення без попередньої перевірки НАЗК, з підстав недоведеності суми для настання адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, з підстав спливу строку накладення адміністративного стягнення, а також з відсутності у діях ОСОБА_1 умислу на неподання декларації, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення за цією статтею.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП доведена тому просить визнати його винним та притягнути до адміністративної відповідальності.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали протоколу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Національне агентство з питань запобігання корупції своїм Рішенням від 08 грудня 2017 року № 1375 надало роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України Про запобігання корупції стосовно необхідності попередньо встановлених фактів порушення антикорупційного законодавства, а саме декларування недостовірної інформації та незаконного збагачення, Національним агентством з питань запобігання корупції у ході повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, для порушення кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1 та ст. 368-2 КК України.

Відповідно до вказаного роз`яснення основним джерелом обставин, які свідчать про декларування недостовірної інформації чи незаконне збагачення можуть бути лише висновки, викладені в рішенні Національного агентства за результатами повної перевірки декларації. Проте такі висновки не є автоматичним підтвердженням вчинення особою кримінального правопорушення, а з огляду на викладене і на справи про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

З огляду на досліджені обставини справи судом встановлено, що органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення не було отримано попередньої перевірки від НАЗК для підтвердженні чи спростування фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 в частині неподання у Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік доходу в сумі 346 719,69 гривень від продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що становить 196,8 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, встановлених на 01 січня 2018 року.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у повній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За змістом статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу виникає за наявності усіх елементів складу адміністративного правопорушення, взаємозумовлених і взаємопов`язаних: об`єкта і об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушення у цій статті є особа, яка відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції зобов`язана подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Об`єктом правопорушення є декларація як елемент системи фінансового контролю і запобігання корупційним діянням, об`єктивною стороною правопорушення умисне подання завідомо недостовірних відомостей, зокрема, в даному випадку, невнесення відомостей про укладення договору купівлі продажу, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доведення достатніми доказами обставин є обов`язком для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення особи, оскільки відсутність таких доказів свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій , достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Статею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків

Як визначено статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини 3 ст.62 Конституції України , обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, проте зазначене у протоколі твердження, що ОСОБА_1 не подав у декларацію за 2018 рік відомості про отриманий дохід в сумі 346 719,69 гривень від продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та не зазначив відомості про правочин, вчинений у звітному періоді, на підставі якого у суб`єкта декларування припинилось право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 346 719,69 гривень умисно - ґрунтується лише на припущеннях.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При цьому застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом, що випливає з ч. 3 ст. 7 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про недоведеність обставин щодо умисного приховування ОСОБА_1 відомостей , які підлягали внесенню до декларації за 2018 рік, а відтак і про відсутність у діях особи події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП .

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Суддя А. В. Дідик