ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1640/19 Номер провадження 33/814/845/19Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Маліченко В.В., з участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , Україна , працюючого зварювальником ТОВ «Асфальто - бетонний завод», РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт - НОМЕР_2 виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в розмірі 170 грн.

Стягнуто з правопорушника на користь держави судовий збір 384 грн. 20 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 було вчинено сварку із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , результат якої міг завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілій, та своїми діями вчинив домашнє насильство.

Не погодившись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Миргородського районного суду від 29 липня 2019 року, та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому рішення не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що сварка була ініційована його колишньою дружиною, він намагався суперечку припинити в результаті чого була викликана поліція. Докази які містяться в провадженні ґрунтуються лише на припущеннях, чим не підтверджують його вину за вказаним правопорушенням.

Заслухавши пояснення апелянта, потерпілої, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 550512 від 28 липня 2019 року, з якого вбачається, що 28 липня 2019 року, о 10:06 год. ОСОБА_1 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї, а саме ображав свою колишню дружину нецензурними словами та здійснював погрози фізичної розправи (а.с. 2); заявою від 28 липня 2019 року, з якої вбачається, що потерпіла, просить прийняти міри щодо ОСОБА_4 , який вчиняє насильство відносно неї (а.с.-3); письмовими поясненнями ОСОБА_5 , з яких вбачається, що ОСОБА_4 погрожував фізичною розправою, висловлюється нецензурними словами в сторону потерпілої, обмежував в праві доступу до кухні (а.с.-3), поясненнями ОСОБА_4 , з яких вбачається, що 28 липня 2019 року року в нього з колишньою дружиною виник конфлікт, вирішення якого здійснювалося на підвищених тонах, інших протиправних дій ним вчинено не було (а.с.5).

Як пояснив ОСОБА_4 він придбав пральну машину та без узгодженням із співвласником помешкання, а саме потерпілою, самовільно встановив її в приміщенні кухні. Коли ж потерпіла перемістила її в ванну кімнату він пригрозив їй щоб не чіпала її та вказав, що буде ставити пральну машину там де буде вважати за потрібне.

Потерпіла в судовому засіданні підтвердила той факт, що ОСОБА_4 без узгодження із нею встановив у приміщенні кухні пральну машину, чим створив перешкоди у використанні кухні за призначенням. Коли вона виставила її у ванну кімнату, то він знову поставив її в кухні та пригрозив, щоб не чіпала, а то переламає потерпілій ноги.

Отже, вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в межах ч.1 ст.173-2 КУпАП і відповідає вимогам ст.23 названого Кодексу, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Перевіривши матеріали провадження, вважаю, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення, підтверджена доказами, дослідженими суддею та поясненнями сторін в судовому засідання.

Доводи апелянта, що він не перебуває в шлюбі з потерпілою, не має з останньою родинних зв`язків, а тому органам поліції та судом було навмисно надано його та колишній дружині статус співмешканців (статус сім`ї) з метою, штучного створення складу правопорушення, є безпідставними з огляду на наступне.

Дійсно, 31 липня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано шлюбу (а. с. 16), однак вони продовжують спільно проживати, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто відповідають нормам Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а тому вказаному правопорушенню надану вірну кваліфікацію та вірний статус.

Інші доводи апеляційної скарги, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

З врахуванням викладеного, за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування чи зміни постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 245, 278, 280, 283, 294, 295 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Маліченко