Справа № 159/3139/19 Провадження №33/802/641/19 Головуючий у 1 інстанції:Лесик В. О.
Категорія: ч.1 ст.183-1 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області від 01.08.1997 року), тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 183-1 КУпАП, закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи зобов`язаним відповідно до рішення суду сплачувати аліменти на утримання дитини, за період з 20 березня 2012 року по 30 квітня 2018 року їх не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді ОСОБА_3. просить її скасувати та закрити провадження у даній справі. Зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП. Звертає увагу на те, що адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2 2234-VIII від 7 грудня 2017 року, що набрав чинності лише 6 лютого 2018 року. Вважає, що за загальним положенням закони та інші нормативно - правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності. Зазначає, що при розрахунку сукупного розміру несплачених аліментів не має братись до уваги розмір аліментної заборгованості, яка виникла до вступу в дію вищевказаного закону, оскільки він не має зворотної сили.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки пропустив його з поважних причин.

ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, однак в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_3 не був присутній під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення в судовому засіданні, копію постанови судді отримав 23.07.2019 року, апеляційну скаргу подав 01.08.2019 року, тобто у строк передбачений ст.294 КУпАП для апеляційного оскарження постанови судді, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді йому слід поновити.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП, суддя виходив з того, що ОСОБА_3 не сплачував аліменти на утримання дитини, за період з 20 березня 2012 року по 30 квітня 2018 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Однак вказаний висновок судді про те, що дії ОСОБА_3 , за встановлених суддею обставин, утворюють склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, є помилковим, з огляду на наступне.

Адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018 р., отже саме з цього часу діють положення ст.183-1 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

З огляду на те, що ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі. При цьому період часу несплати аліментів особою до набрання чинності ст.183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що заборгованість внаслідок несплати аліментів ОСОБА_3 виникла до дати введення положень ст.183-1 КУпАП в дію, тобто з 20.03.2012 року і саме починаючи з цього періоду державним виконавцем проведено нарахування заборгованості по аліментах, а суддею першої інстанції її загальний розмір з 20.03.2012 року по 30.04.2018 р. визнано таким, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, і притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, тобто без урахування вищевказаних вимог закону, за відсутності в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Крім того, суд апеляційної інстанції не вправі вирахувати заборгованість, яку має сплатити ОСОБА_3 на утримання дитини з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2 2234-VIII від 7 грудня 2017 року, а саме з 6 лютого 2018 року, оскільки це входить до компетенції особи, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

За наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього у відповідності до ст. 247 КУпАП - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.А.Подолюк