Справа № 569/8992/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Сидорук Є.І. розглянувши матеріли, які надійшли від Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , перебуваючої у відпустці по догляду за дитиною, рнокпп - НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР 099280 від 02 травня 2019 року, 26 квітня 2019 року гр. ОСОБА_1 не забезпечила належних умов для виховання свого сина, якого доставили в лікарню з отруєнням.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судовому засіданні вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП не визнала, просила закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з підстав викладених у письмових запереченнях.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно й об`єктивно дослідити обставини правопорушення і з`ясувати, чи було воно вчинено та чи винна в цьому дана особа.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, що їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких даних, які б свідчили про умисне незабезпечення належних умов ОСОБА_1 для виховання свого сина у матеріалах адміністративної справи немає.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пояснення захисника ОСОБА_2 та надані нею матеріли спростовують зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення твердження про те, що ОСОБА_1 не забезпечив належних умов для виховання свого сина, який був доставлений до лікарні м. Рівне.

Статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, протокол серії ГР №099280 від 02.05.2019 року не відповідає вимогам вказаної статті, оскільки в ньому не зазначено місце та час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а також не зазначено кому ОСОБА_1 не забезпечила належних умов для виховання.

Крім того суть адміністративного правопорушення, викладена у вказаному протоколі, не свідчить про наявність у бездіяльності ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки відповідальність, передбачена цією статтею наступає саме за винні дії «ухилення» батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, проте в протоколі не зазначено, що ОСОБА_1 ухилялася від виконання батьківських обов`язків, а суть правопорушення ніби то полягає у незабезпеченні належних умов для виховання сина.

На сьогодні чинний КУпАП не містить визначення способів ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, проте такі роз`яснення викладені у ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» де зазначається, що означає «непіклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя». Ним уважається:

незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;

неспілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;

невиявлення інтересу до її внутрішнього світу;

нестворення умов для здобуття нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Однак ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями.

Наведено ознаки ухилення від виконання батьківських обов`язків. Утім, чіткого визначення самого поняття «ухилення» немає.

Проте свідоме нехтування батька своїми обов`язками свідчить про умисну форму вини. Невиконання ж батьківських обов`язків може бути наслідком як неможливості такого виконання, так і самовпевненості та недбалого ставлення до них.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не доводяться сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У прийнятому рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Враховуючи викладене, суд приходить до висноку, що обставини, які викладені у протоколі не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, та вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП , суддя, -

постановив:

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Сидорук Є.І.