КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/823/2019 Постанова винесена суддею Рудюк О.Ю.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та захисника Бойчука Д.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_2 07 листопада 2018 року о 02 год. керував автомобілем «Renault Loqan», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Києві, по вул. Бориспільська навпроти буд. 3, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: розширені зіниці очей, тремтіння пальців рук, неприродна блідість, але пройти у встановленому законом порядку огляд для визначення стану сп'яніння у присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року, просить її скасувати та закрити провадження в справі у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в справі відсутні докази його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції, як стверджує апелянт, неповно з'ясував фактичні обставини справи, необґрунтовано відмовив у допиті свідків, які залучались працівниками поліції, та досліджені відеозапису з моменту зупинки керованого ним транспортного засобу, не надав оцінки його поясненням, в яких він заперечував свою вину у вчиненні правопорушення, а також обґрунтував свої висновки недопустимим доказом, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, який складений без дотримання вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, бо не містить відомостей щодо свідків правопорушення.

Крім того, звертає увагу на те, що поліцейськими не були виконані вимоги: ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо його відсторонення від керування транспортним засобом, ч. 1 ст. 265-2 КУпАП щодо тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або доставляння його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Бойчука Д.Л., які підтримали апеляційне прохання, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

При розгляді даної справи суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_2, за клопотанням сторони захисту допитав свідка ОСОБА_4, дослідив письмові матеріали і відеозапис та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність також встановлена і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте вимоги вказаного пункту ПДР України ОСОБА_2 дотримано не було і його винуватість у вчиненні правопорушення, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 183686 від 07 листопада 2018 року, який складений уповноваженою на те особою, без істотних порушень положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій, у тому числі в протоколі вказані ознаки наркотичного сп'яніння водія ОСОБА_2, які були виявлені поліцейським, та дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП

Крім того, за змістом власноручно викладених ОСОБА_2 пояснень, він не погодився з протоколом, оскільки, як він указав, нічого не приймав (а.с. 1);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941, з яких слідує, що 07 листопада 2018 року о 02 год. 25 хв. в присутності двох свідків водій ОСОБА_2, у якого були виявлені поліцейським ознаки наркотичного сп'яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість, відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі (а.с. 2);

- рапорті інспектора поліції Бабака М.Г. від 07 листопада 2018 року, де зазначено, що під час несення служби в автопатрулі «Рубін-406» о 02 годині за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 3, було звернуто увагу на автомобіль «Renault Loqan», державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого підозріло маневрував проїзною частиною. Під час спілкування з водієм ОСОБА_2 у нього були виявлені явні ознаки наркотичного сп'яніння: розширені зіниці, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Водієві було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп'яніння, на що він відмовився в присутності двох свідків, у зв'язку з чим було складено протокол БД 183686 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дану подію зафіксовано на нагрудну камеру АА-00991 (а.с. 3);

- відеозаписі із нагрудної камери поліцейського, зафіксовані в якому відомості з достатньою повнотою дають можливість дійти висновку про невиконання водієм ОСОБА_2, з підстав, які не можуть бути визнані такими, що унеможливлюють відповідальність, вимог п. 2.5 ПДР України (а.с. 4).

Ці докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

При цьому суддя обґрунтовано не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, однак погодився пройти такий огляд у медичному закладі після того як довезе пасажирів, які знаходились в його автомобілі, до місця призначення.

Такі пояснення ОСОБА_2 жодним чином не доводять позицію апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_2, що підтверджується доказами по справі, не виконав законної вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп'яніння, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, які він пов'язує з неповнотою судового розгляду, є непереконливими, оскільки жодне клопотання ОСОБА_2 та захисника не залишилося поза уваги судді місцевого суду, а посилання на відмову суду у допиті свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 взагалі суперечить матеріалам провадження, в яких відсутнє клопотання сторони захисту про виклик до суду вказаних свідків. Між тим, слід зазначити, що за клопотанням сторони захисту в суді був допитаний пасажир автомобіля, яким керував ОСОБА_2, ОСОБА_4 і його поясненням про те, що він не бажав вночі залишати автомобіль до завершення поїздки до місця призначення та вважав, що огляд водія повинен був проводитися після виконання послуги з перевезення пасажирів, надано суддею правильну оцінку, бо поведінка та дії пасажирів автомобіля ніяким чином не звільняли ОСОБА_2 від виконання вимог п. 2.5 ПДР України.

При цьому слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що в другому екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено повні дані щодо свідків правопорушення, а наявні лише їх підписи, разом з цим, зміст протоколу, окрім наведеного, в обох примірниках є ідентичним, до протоколу долучені письмові пояснення двох свідків, які повністю узгоджується з викладеним у протоколі, та відеозапис, який також доводить, що при відмові водія ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння були присутні двоє свідків. Між тим, враховуючи те, що протокол є лише одним із доказів, така невідповідність другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення першому примірнику не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, суддя місцевого суду обґрунтовано послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, який у взаємозв'язку з іншими доказами доводить винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Що стосується дій поліцейських, котрі, як стверджує апелянт, порушили вимоги законодавства і не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу шляхом блокування або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, то передбачених для цього ч. 1 ст. 265-2 КУпАП підстав не було, оскільки застосування цього заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, а таких відомостей в матеріалах провадження немає.

Відсутність у провадженні доказів щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом також не є безумовною підставою для скасування постанови і закриття провадження в справі, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 14 грудня 2018 року, всупереч тверджень апелянта, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на оцінці всіх доказів по справі, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з урахуванням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

За таких обставин прихожу до висновку, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко