Справа № 755/8341/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галига І.О. розглянувши заяву, щодо вирішення питань пов`язаних з виконанням постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходилася вказана справа про адміністративне правопорушення.

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва Карабак Л.Г. від 22.03.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

22.05.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про виправлення описки в цій постанові так, як у вступній та резолютивній частині не вірно зазначено по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме вказано « ОСОБА_1 », тоді як вірним є « ОСОБА_1 », а також про виправлення кваліфікації правопорушення, аналізуючи, яку суддя враховує таке.

Згідно ст. 304 КУпАП питання, пов`язанні з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішується органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Так, у даній справі, на цей час є необхідним врегулювати питання зв`язані з виконанням цієї постанови, які полягають в необхідності виправлення у цьому судовому рішенні у його вступній та резолютивній частині описки в частині по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки в майбутньому можуть бути виникнути сумніви і протиріччя в розумінні такого судового рішення та при його безпосередньому виконанні.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Так, у даній постанові суду було допущено описку в частині зазначення прізвища, ім`я, по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме вказано - ОСОБА_1 , в той час, як вірним є ОСОБА_1 .

За таких обставин, вивчивши матеріали справи 755/2954/18, суд приходить до висновку, що є необхідним врегулювати питання зв`язане з виконанням цієї постанови, яке полягають в наявній описці, шляхом унесення виправлень (уточнень), адже невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012), оскільки лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Стосовно виправлення кваліфікації правопорушення суд приходить до наступного.

КУпАП не регламентує питання виправлення помилок чи описок, однак за своєю структурною формую такого роду питання, як правило, зводяться до питань, які пов`язані з виконанням судового рішення у справі з огляду на що, є доцільним при розгляду такого роду звернень виходить з положень саме вказаної статті Кодексу, шляхом вирішення питань зв`язаних з виконанням постанови через виправлення допущених в судовому рішенні описок, очевидних арифметичних помилок.

З урахуванням того, що незмінність є елементом законної сили судового рішення суду, але не правовим наслідком набрання ним цієї сили. Вона є властивістю рішення суду як процесуального документа, як акту правосуддя, що набувається ним незалежно від набрання законної сили. Моменти набрання судовим рішенням законної сили та виникнення у нього властивості незмінності різні. Незмінним судове рішення стає ще до набрання ним законної сили. Статичний елемент законної сили судового рішення (стабільність рішення) не вичерпується виключністю та неспростовністю, а включає в себе також властивість незмінності.

У зв`язку з чим передбачену можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому у ньому можуть бути виправлені описки та арифметичні помилки.

Так, описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання ПІБ, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку.

У цій ситуації, особою, яка підписала цю заяву, не враховано, що однією з гарантій забезпечення правової впевненості, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність та подано заяву у якій прямо викладено прохання змінити постанову вказавши у ній іншу кваліфікацію адміністративного правопорушення.

Тобто, не враховано факту того, що суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати, оскільки згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Допущені ж в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У зв`язку з чим, на переконання суду, у даному випадку, заявник у своїй заяві просить унести в судове рішення такого роду зміни, які не є опискою чи арифметично помилкою у їх дійсному розумінні.

У цій ситуації фактично ідеться мова про допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, що виступає підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному порядку.

За таких обставин, вивчивши матеріали справи 755/2954/18, приходжу до висновку, що у задоволенні заяви заявника в частині кваліфікації адміністративного правопорушення слід відмовити з огляду на те, що ним обрано не вірний спосіб захисту порушених та оспорюваних прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283-285, 304 КУпАП, суд,

постановив

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вирішити у порядку ст. 304 КУпАП питання, пов`язанні з виконанням постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, шляхом унесення виправлень (уточнень) у дану постанову суду, у зв`язку з чим вважати зазначеним в вступній та резолютивній частині постанови прізвища, імя, по-батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вірним ОСОБА_1 .

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у судовому рішенні в частині кваліфікації адміністративного правопорушення в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя