КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/302/2019 Суддя у першій інстанції: Агафонов С.А.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю іншого учасника ДТП ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 08 листопад 2018 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,-

за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 листопад 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень на користь держави.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_4 18.08.2018 року о 15 год. 10 хв. керуючи т/з «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, при повороті з середнього ряду в бік вул. Ползунова, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з т/з «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався в попутному напрямку, внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.3 б, 13.1 ПДР тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 08 листопад 2018 року та закрити провадження у справі щодо нього, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також апелянт просить зобов'язати Управління ДКСУ у м. Києві повернути суму сплаченого штрафу в розмірі 340 гривень, та судового збору в розмірі 352 гривень 40 коп. шляхом оформлення поштового переказу на його ім'я.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права без належного аналізу обставин справи.

08.11.2018 ним було подано через канцелярію, а також долучено до матеріалів справи безпосередньо під час судового засідання заяву із викладеними поясненнями та доказами. Зазначений документ не було взято до уваги судом, про що свідчить текст судового рішення у якому немає згадки про подання письмової заяви, тому на його думку докази, наведені ним у тексті заяви, судом не досліджувались.

Також апелянт звертає увагу на те, що свої пояснення як водія транспортного засобу, який став учасником ДТП, він не підписав, тому зміст такого документу не міг бути взятий до уваги як доказ. Та в судовому рішенні не відображено місце ДТП. Суддя не з'ясував де саме трапилась подія, хто де як рухався і звідки повертав.

Крім того апелянт зазначає, що він не міг порушити п. п. 2.3 б, 13.1 ПДР України, оскільки здійснюючи маневр повороту, він завчасно зайняв крайню праву смугу для руху та вибрав оптимальну відстань до правого краю, яка цілком відповідає поняттю «відповідне крайнє положення» в розумінні п. 10.4 ПДР України.

Вважає, що причиною виникнення ДТП є порушення п. 11.1 ПДР України саме водієм автомобіля Volkswagen д.н. НОМЕР_1, який намагаючись випередити керований ним транспортний засіб з правого боку, грубо порушив рядність руху, встановлену дорожньою розміткою, в результаті чого скоїв зіткнення.

В судові засідання призначенні 07 грудня 2018 року, 11 січня, 08 та 22 лютого 2019 року ОСОБА_4, не з'являвся, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, про дату, час та місце розгляду повідомлявся шляхом надсиланням судових повісток на адресу зазначену в матеріалах справи, та телефонних дзвінків, тому враховуючи вимоги ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе проводити судовий розгляд без участі ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді, пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_3, який вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, суддею Солом'янського районного суду м. Києва оскаржувану постанову було винесено 08.11.2018, останній день оскарження даної постанови припадає на 18.11.2018, що є вихідним днем, наступний робочий день 19.11.2018. ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу відповідно до штампу на конверті 19.11.2018, тобто в строк визначений законом, тому підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення адміністративного правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є правильним.

Приймаючи таке рішення, суд вислухав пояснення ОСОБА_4, дослідив протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 176622 від 18.08.2018, схему ДТП, яка підписана обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди, які зауважень не подали, письмові пояснення ОСОБА_4, іншого учасника ДТП ОСОБА_3 Та прийшов до обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.3 б, п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно з п. 2.3 б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Як убачається з наданого ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду відео з камер спостережень, на якому зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 18.08.2018 року о 15 год. 10 хв. за участю транспортних засобів «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, та «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, то з нього слідує, що транспортний засіб «Volkswagen» під керуванням ОСОБА_3 рухався в крайній правій смузі, а транспортний засіб «МАЗ» під керуванням ОСОБА_4, рухався паралельно до транспортного засобу «Volkswagen» з ліва в другій смузі, та на перехресті, транспортний засіб «МАЗ» почав зміщатися в праву сторону, для повороту на право, що призвело до наїзду на автомобіль «Volkswagen».

Таким чином, з'ясуванням умов дорожньої обстановки, а саме відомостей, які зафіксовані в схемі місця ДТП, дій обох водіїв, з урахуванням наданих ними пояснень на місці ДТП, розміщення транспортних засобів на дорозі до ДТП, характер та локалізація пошкоджень на транспортних засобах, напрямок руху автомобілів, їх місця зіткнення, характеру розташування транспортних засобів відносно один одного, їх габаритних характеристик, а також характер дій обох учасників пригоди, судом першої інстанції правильно встановлено, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «МАЗ», в порушення вимог п.13.1 ПДР України, при повороті праворуч не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ««Volkswagen» під керуванням ОСОБА_3

Посилання апелянта на ту обставину, що його письмові пояснення надані ним в суді першої інстанції, суддею не взяті до уваги, не заслуговують на увагу, так як вони долучені до матеріалів справи, їх оцінку судом першої інстанції дано під час прийняття остаточного рішення.

Твердження апелянта про те, що він не міг порушити п. п. 2.3 б, 13.1 ПДР України, оскільки здійснюючи маневр повороту, він завчасно зайняв крайню праву смугу для руху та вибрав оптимальну відстань до правого краю, яка цілком відповідає поняттю «відповідне крайнє положення» в розумінні п. 10.4 ПДР України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та спростовуються вище зазначеним.

Доводи апелянта, що причиною виникнення ДТП є порушенням п. 11.1 ПДР України саме водієм автомобіля Volkswagen д.н. НОМЕР_1, який намагаючись випередити керований ним транспортний засіб з правого боку, грубо порушив рядність руху, встановлену дорожньою розміткою, в результаті чого скоїв зіткнення, спростовуються відеозаписом наданим ОСОБА_3, який досліджено апеляційною інстанцією в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові про винність ОСОБА_4 в порушенні вимоги п. п. 2.3. б, 13.1 Правил Дорожнього руху України та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не було наведено та додаткових доказів не було надано.

Виходячи з сукупності вище приведених доказів, перевіривши їх при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку, вважаю обґрунтованим висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вважає суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою, об'єктивно та неупереджено дослідив надані докази, в тому числі і покладені в основу апеляційної скарги доводи, повно і правильно виклав їх в постанові, проаналізував у сукупності з іншими доказами і дав їм належну оцінку в плані достовірності і достатності для висновків по суті справи.

А тому, враховуючи наведене вважаю за необхідне залишити апеляційну ОСОБА_4 без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08 листопад 2018 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В.Фрич