ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4454/19Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П.
Провадження № 33/817/125/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - cт. 173 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, приватного підприємця, з участю ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИв:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 р. провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Також цією постановою вказані матеріали справи передано в Тернопільську місцеву прокуратуру для надання належної юридичної оцінки діям ОСОБА_1 щодо наявності або відсутності в його діях ознак злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст. 162 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрити у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, як передбачено цією статтею, так і будь-якою іншою, передбаченою КУпАП або КК України.

Вказує, що при розгляді справи суд не оцінив належним чином надані докази та дійшов висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на ту обставину, що між ним та потерпілим ОСОБА_3 тривалий час існують неприязні стосунки.

Зазначає, що 10 лютого 2019 року він зайшов у помешкання, в якому раніше проживав і де зараз проживає ОСОБА_3 У нього відбулась розмова з ОСОБА_3 з приводу того, куди зникла його мати, із якою він проживав у громадянському шлюбі останні кілька років. Стверджує, що після цієї розмови він добровільно покинув приміщення і жодних дій по відношенню до ОСОБА_3 не вчиняв.

Крім того вказує, що даний протокол був складений 18 лютого 2019 року, а сама подія мала місце ще 10 лютого 2019 року, тобто з часу самої події до складання протоколу пройшло 8 діб, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Також зазначає, що у даному протоколі описана лише диспозиція ст. 173 КУпАП, а не виклад фактичних обставин. Крім того, під час складання протоколу із заявою та показаннями ОСОБА_3 його не ознайомлювали, у зв'язку з чим він не мав можливості ні дати свої пояснення, ні висловити заперечення з приводу обставин події, що мала місце 10 лютого 2019 року.

Вказує, що до протоколу жодні докази, якими поліція обґрунтовує доведеність вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, на момент його складання не долучались, про що свідчить відсутність записів у відповідній графі протоколу.

Більше того, як зазначає апелянт, заявником у даній справі є ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, яка не була безпосереднім учасником події, що мала місце 10 лютого 2019 року. ОСОБА_4 не має жодного відношення до ОСОБА_3, не є його родичем чи опікуном. З показань, наданих нею під час судового засідання, про обставини спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона знає лише зі слів останнього.

Крім того, ОСОБА_3 із жодною заявою в органи поліції не звертався. Показання як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3, котрий перебуває під впливом ОСОБА_4, не вважає належним і достатнім доказом вчинення ним адміністративного правопорушення з огляду на їх тривале неприязне ставлення до нього.

Також стверджує, що працівниками поліції не були опитані особи, котрі проживають спільно із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 про присутність яких під час спілкування із ОСОБА_3 останній повідомляв у суді, однак судом ця обставина була залишена поза увагою.

Не погоджується апелянт із рішенням місцевого суду в частині передачі матеріалів справи до Тернопільської місцевої прокуратури в порядку ст. 253 КУпАП, оскільки такі дії, як він зазначає, прямо суперечать вимогам цієї ж статті та іншим положенням КУпАП, що встановлюють процесуальний порядок розгляду та прийняття рішення у справах про адміністративне правопорушення.

Вказує, що відповідно до ст. 253 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Зазначає, що рішення про необхідність передачі матеріалів прокурору (до Тернопільської місцевої прокуратури) може бути прийняте лише під час розгляду справи та до прийняття рішення по суті. У даній справі таке рішення не може бути частиною постанови по справі, зміст та види якої чітко передбачені ст.ст. 283, 284 КУпАП. Тим паче коли у ній уже прийняте рішення про відсутність події та складу правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Стверджує, що суд фактично взяв на себе функцію обвинувачення, оскільки прийняв рішення передати матеріали справи прокурору для надання юридичної оцінки його дій щодо наявності або відсутності в них ознак злочинів передбачених ст.ст. 129, 162 КК України та зобов'язав прокурора вирішити питання щодо внесення відомостей до ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України.

Вказує, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України провадження щодо злочинів, передбачених ст.ст. 129, 162 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення, а таке кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, яка в матеріалах справи відсутня.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, за результатами розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Разом з тим, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та надавши оцінку доказам, суддя місцевого суду направив матеріали справи до Тернопільської місцевої прокуратури для надання належної юридичної оцінки діям ОСОБА_1 щодо наявності або відсутності в його діях ознак злочинів, передбачених ст.ст.129,162 КК України.

Так, відповідно до ст.253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Тобто зміст наведеної вище статті дає підстави вважати, що суддя вправі повідомляти компетентні державні органи про ймовірні порушення закону, встановлені під час розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення.

Обмеження судді у такому праві є неприпустимим, оскільки суперечитиме завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема зміцненню законності і запобіганню правопорушенням, а також порушуватиме принцип рівності громадян перед законом і судом.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, суддя місцевого суду, направляючи матеріали справи до Тернопільської місцевої прокуратури для надання належної юридичної оцінки діям ОСОБА_1 щодо наявності або відсутності в його діях ознак злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст. 162 КК України, діяв в межах наданих йому повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя місцевого суду вийшов за межі своєї компетенції, є безпідставними, оскільки суддя не приймав рішення щодо наявності або відсутності в його діях наведеного вище складу кримінальних правопорушень, а лише поставив відповідне питання на вирішення компетентних органів.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури від 11 березня 2019 року, в якому зазначено, що відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129 та ч.1 ст. 162 КК України, вносяться до ЄРДР лише на підставі заяви потерпілого, а оскільки станом на 11 березня 2019 року будь-яких заяв про вчинення ОСОБА_1 цих кримінальних правопорушень на адресу місцевої прокуратури не надходило, тому і підстави для внесення таких відомостей до ЄРДР відсутні.

За таких обставин суддя апеляційного суду не вбачає підстав для зміни або скасування постанови судді місцевого суду, та вважає, що зазначена постанова є законною і обґрунтованою.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 р. відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис