ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1424/19 Справа № 205/8292/19 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Торубарова Андрія Володимировича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 напостанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - Торубарова А.В., -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 15 вересня 2019 року о 00:15 год. на ж/м Парус, в районі будинку № 1в у м. Дніпро, керував автомобілем «ВАЗ 21130», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Торубаров А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покази, які надав ОСОБА_1 в суді спотворено, викладені в постанові суду не так, як їх надавав останній.

Вказує, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я, про що зазначено в письмовому клопотанні про закриття справи.

Також зазначає, що ОСОБА_1 відмовився продути алкотестер на місці зупинки оскільки не заперечував, що за два дні до цього вживав алкогольні напої, тому хвилювався, що результат може бути позитивним та просив інспекторів поліції відвести його на освідування до медичного закладу охорони здоров`я.

Також вказує, що поліцейським не складено акту огляду на стан сп`яніння, не виконано вимоги ст. 266 КУпАП.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейських, як доказ по справі, в протоколі не зазначений, згідно відповіді на адвокатський запит, відеозйомка не проводилась; свідок ОСОБА_3 надав суду письмові покази та будучи допитаним в суді першої інстанції, підтвердив свідчення ОСОБА_1 та заявив, що від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я водій не відмовлявся, пройти такий медичний огляд поліцейськими не пропонувався.

Зазначає, що на відеозапису з нагрудної камери поліцейського видно лише, як ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду за допомогою алкотестера.

Матеріали справи не містять доказів складання поліцейськими обов`язкового письмового направлення встановленого зразка, долучені письмові пояснення свідків не відповідають критерію належності доказів, оскільки вони складені на заздалегідь заготовленому бланку з надрукованим текстом, який не відповідає обставинам справи.

Вказує, що пояснення свідка ОСОБА_4 не містять відомостей, щодо яких саме документів встановлено її особу, у зв`язку з чим вказані пояснення неналежні та недопустимі.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Торубарова А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідає фактичним обставинам справи.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 166669 від 15 вересня 2019 року (а.с. 1); рапортом працівника поліції (а.с. 3); поясненнями свідків, які зазначили, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, (а.с. 2), відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 31).

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 та перебуває у дружніх стосунках, 15 вересня 2019 року по дорозі їх зупинили працівники поліції та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що останній відмовився, оскільки не довіряє його результатам, після чого працівники поліції не запропонували останньому пройти медичний огляд у відповідному медичному закладі, при цьому ОСОБА_3 надали деякі папери на підпис, проте ознайомитись зі змістом йому не надалося можливим.

Суд першої інстанції критично віднісся до вищезазначених пояснень свідка, оскільки вони суперечать долученим до матеріалів справи письмовим поясненням свідка ОСОБА_3 , згідно яких останього було залучено в якості свідка та в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу Драгер для встановлення сп`яніння.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки, як зазначив сам свідок ОСОБА_3 , він знайомий з ОСОБА_1 та перебуває з ним у дружніх стосунках, а тому міг спотворити свої покази надані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Письмові пояснення ОСОБА_3 від 15 вересня 2019 року повністю відповідають поясненням свідка ОСОБА_4 , який також був залучений свідком при відмові ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в письмових поясненнь свідків, по справі не вбачається.

Що стосується доводів апелянта про те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є неналежним доказом, слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції 16.10.2019 року було зроблено запит до Департаменту патрульної поліції УПП у Дніпропетровській області про направлення відеоматеріалу, який було отримано при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 166669 від 15.09.2019 року.

25.10.2019 року на адресу суду першої інстанції надійшов диск з зазначеним відеоматеріалом.

Враховуючи те, що диск з відеоматеріалом було долучено до матеріалів справи з дотриманням норм Закону, апеляційний суд вважає його належним та допустимим доказом, а тому доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що і було зроблено судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості заздалегідь надрукованого тексту на бланках для пояснень свідків є необґрунтованими, оскільки спосіб виготовлення документу не тягне за собою недопустимість цього документу. Досліджуючи пояснення свідків в сукупності з іншими матеріалами справи слід визнати, що вони не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 12 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, таким чином, підстав для оформлення направлення на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння не було, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Торубарова Андрія Володимировича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року- залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 рокувідносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.П. Іванова