П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 25 серпня 2019 року о 19 год. 20 хв., керував автомобілем «Кіа» номерний знак НОМЕР_1 по Володимирському Узвозі, 4-в, в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей погано реагують на світло, блідість шкірного покриву обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, провадження щодо нього закрити.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він не згодний із постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що 25 серпня 2019 року він не керував автомобілем «Кіа», а лише знаходився на стоянці автомобілів біля зазначеного транспортного засобу, та діставав із його багажника розібраний велосипед. Після чого до ОСОБА_1 підійшли працівники поліції та попросили надати документи, оскільки запідозрили його у незаконному проникненні до чужого автомобіля. Після перевірки документів, працівники поліції повідомили його, що у них є підозра, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та за допомогою інших працівників, без його дозволу обшукали салон автомобіля.

В подальшому, як зазначає ОСОБА_1 , працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці події, на що він погодився, але потім вони повідомили, що потрібно їхати до медичного закладу і вже на цю пропозицію він відмовився, оскільки поспішав та не керував автомобілем.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи не є належним доказом, оскільки відеозапис декілька разів переривається.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив всі обставини справи, оскільки не викликав свідків, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а лише перебував біля нього.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував біля нього. Однак зазначене не відповідає дійсності.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 256 КУпАП, у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як вбачається із протоколу, у ньому наявний запис ОСОБА_1 у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», а саме «зобов`язуюсь не керувати транспортним засобом на протязі 24 годин. Відмовився від проходження огляду тому що поспішаю». Разом з тим будь яких зауважень щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, у ньому не зазначено.

Судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, із якого вбачається, що водію ОСОБА_1 працівник поліції роз`яснив його права та обов`язки та запропонував перевірити відомості викладені у протоколі та своїм підписом засвідчити їх достовірність, що і зробив ОСОБА_1 .

Відтак підстав вважати, що ОСОБА_1 був не згодний із протоколом та відомостями, які у ньому викладені, зокрема вказівкою на керування автомобілем, у суду немає.

Крім того, як вбачається із відеозапису події, ОСОБА_1 на запитання працівника поліції чи керував він транспортним засобом відповідає, що керував, що спростовує його доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляв клопотання про виклик та допит свідків, які підтвердять його пояснення, щодо того що він не керував в транспортним засобом.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає необхідності у задоволенні вказаного клопотання, оскільки досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Отже відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун