Провадження № 33/824/820/2019 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2018,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 352 грн.40 коп.

ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він, 08 вересня 2018 року о 05 годині 40 хвилин керував автомобілем «ВАЗ» номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі АН 24 Благовіщенське - Вознесенськ - Миколаїв з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у приступності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування.В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 08 вересня 2018 року приблизно о 05 годині на дорозі Київ - Очаків він припаркував своє авто на узбіччі дороги з метою відпочинку його та його сім'ї. В цей час до нього підішли працівники поліції та перевірили його документи. Потім останні висловили свої припущенні щодо перебування його у стані наркотичного сп'яніння та запропонували здати аналізи на виявлення стану наркотичного сп'яніння. Він погодився це зробити за тих умов, якщо його сім'я проїде з ним, однак не досягши згоди з працівниками поліції щодо можливих варіантів проїзду до місця здачі аналізів, працівниками поліції було складено протокол за порушенням ним п. 2.5. ПДР України. Однак, на думку апелянта, вказані дії працівників поліції були незаконними, оскільки його автомобіль не перебував у русі, а відтак він не був учасником дорожнього руху. Крім того, зауважив, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушенні його права надавати докази по справі у зв'язку із чим факт його керування транспортним засобом в час зазначений у протоколі не підтверджується жодним доказом. Просив постанову скасувати та постановити нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність винності водія ОСОБА_3 у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння стверджуються наступними доказами:

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до яких ОСОБА_3 дійсно у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння;

відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_3 дійсно у присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння;

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що на момент його виявлення поліцейськими він транспортним засобом не керував, спростовуються рапортом поліцейського інспектора Загребенюка Є.Б. та відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, із яких можливо зробити висновок про те, що поліцейські виявили факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом. Факт керування транспортним засобом незадовго до виявлення його поліцейськими не заперечував і сам ОСОБА_3 Суд звертає увагу на те, що притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягають водії, тобто особи, які керують транспортними засобами та мають посвідчення водія. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати, що доказуванню у цій категорії справ підлягає факт керування особою транспортним засобом у стані сп'яніння чи із ознаками сп'яніння. Вимог щодо безпосереднього виявлення даного факту працівниками поліції закон не містить. Факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом до виявлення його працівниками поліції суд вважає доведеним. Суд також звертає увагу на те, що відповідальність настає за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння. Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкції про прядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому Інструкція) проходження водієм огляду на стан сп'яніння при наявності у поліцейського підозри про перебування водія у стані сп'яніння при наявності на те відповідних ознак та при висуненні поліцейським відповідної вимоги - є обов'язковим, а при відмові від такого огляду настає відповідальність за відповідною частиною ст. 130 КУпАП. При цьому мотиви відмови від проходження огляду на стан сп'яніння не мають правового значення для вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Суд вважає не обґрунтованим посилання ОСОБА_3 на те, що для проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння він бажав поїхати із своїми пасажирами, оскільки відповідно до вимог п.9 розділу ІІ Інструкції поліцейські зобов'язані доставити на огляд саме водія транспортного засобу. Аналіз цієї правової норми дає підстави стверджувати те, що керування транспортним засобом особою, щодо якої є підозра, що вона перебуває у стані сп'яніння виключається. Та обставина, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_3 від керування транспортним засобом свідчить про невиконання ними вимог нормативних документів, які регламентують дії поліцейських у випадку виявлення ними водіїв, які керують транспортними засобами у стані сп'яніння чи із ознаками сп'яніння, а не про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у процесі виявлення та фіксування адміністративного правопорушення поліцейськими були допущені порушення вимог нормативних документів які регламентують вчинення цих дій не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що таких порушень цих нормативних документів, які би указували на недопустимість доказів, зібраних у ході цих дій не встановлено.

Не встановлено таких порушень і у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції. При цьому суд звертає увагу і на те, що у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 мав можливість надати усі докази на свій захист. Надані ним докази не спростовують висновків судді місцевого суду про необхідність притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Підстав для передачі матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу відповідно до положень ст. 21 КУпАП суд не вбачає.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю порушення відповідно до положень ст. 22 КУпАП суд також не знаходить.

Постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає у зв'язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька