Справа № 163/2089/19 Провадження №33/802/920/19 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.1ст.483 МК України Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., представника митниці Пікалюка М.С., особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Грисюка О.А., розглянувши апеляційну скаргу т.в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС Ткачука С.Г. на постанову судді Любомльського районного суду від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 32983,30 гривень з конфіскацією в дохід держави 480 кг сиру загальною вартістю 32983,30 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, слідуючи 14.09.2019 через пункт пропуску "Устилуг" митного поста "Володимир-Волинський" Волинської митниці ДФС з Республіки Польща в Україну водієм рейсового автобуса "Неоплан", номерний знак НОМЕР_1 , намагався перемістити через митний кордон з приховуванням від митного контролю в спеціально виготовленому сховищі в нижньому ярусі кузова поруч із задніми правими сходинками автобуса з доступом до нього з лівого багажного відділення 480 кг сиру загальною вартістю 32 983,30 гривні, обмежених до ввезення в такій кількості ст.378 МК України та постановою КМ України від 21.05.2012 № 434.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині ненакладення стягнення щодо конфіскації автобуса, т.в.о. заступника начальника митниці в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя в порушення вимог ст.280 КУпАП не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Стверджує, в даному випадку суддя суду першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в автобусі був спеціально виготовлений тайник, де порушник розмістив сир, тому суддя першої інстанції безпідставно не конфіскував в дохід держави автобус. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, призначити стягнення в межах санкції ч.1 ст.483 МК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника митниці, який повністю підтримав скаргу з викладених в ній підстав, думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності та заінтересованої особи, які, кожен зокрема, заперечили доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, за обставин вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах, що по суті в апеляції і не оскаржується.

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України є вірною.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п.3 ст.461 МК України, конфіскація не застосовується до транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних норм закону дотримався в повній мірі.

Судом встановлено, що використаний ОСОБА_1 для приховування і переміщення сиру автобус експлуатувався ТОВ МТК «КАЗНА ТРАНС», що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію і договором оренди. Дані обставини об`єктивно підтверджені та не оспорюються апелянтом.

Як вбачається з Дозволу Міністерства інфраструктури України серії БВ № 003556, квитково-касового листка № 000109, договору про надання автостанційних послуг № 747/2018-МН, розкладу руху автобусів на маршруті ""Володимир-Волинський-Грубешів", службової записки інспектора митниці цей автобус використовувався для міжнародного перевезення пасажирів відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів і багажу за встановленим маршрутом.

Апеляційний суд вважає, що твердження скаржника про необхідність конфіскації автобуса лише з тої причини, що він був обладнаний спеціально виготовленим сховищем в контексті п.53 ст.4 МК України, не в повній мірі узгоджуються з нормами митного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що накладення стягнення з конфіскацією автобуса, передбаченого санкцією ч.1 ст.483 МК України, не відповідатиме вимогам тому числі і митного законодавства.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Звертає апеляційний суд увагу і на те, що застосування конфіскації транспортного засобу, яка передбачена санкцією ч.1 ст.483 МК України, як додаткового стягнення, з огляду на принцип співрозмірності між спричиненням шкоди державі (вартість переміщуваних порушником товарів через митний кордон України становить 32983,30 гривень, вартість транспортного засобу становить 797950 гривень), в даному випадку буде порушенням положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке додаткове стягнення не є пропорційним та не відповідає характеру вчиненого правопорушення, а також покладає на власника автобуса, який не вчиняв правопорушення, «індивідуальний надмірний тягар» та буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі «правопорушення та відповідальності».

Окрім того, суддею місцевого суду правильно накладено стягнення у розмірі 32983,30 грн., оскільки фактурна вартість переміщуваних товарів згідно фіскального чеку 5246,80 злотих або 32983,30 гривень за офіційним курсом НБУ (а.с.47).

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу т.в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС Ткачука С.Г. залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду О.М.Клок