ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1376/19 Справа № 215/5503/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ратушної Р.П. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

адвоката - Ратушної Р.П.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384 гривні 20 копійок судового збору.

Так, судом встановлено, що 30.08.2019 о 09.12 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Дачія Логан» н/з НОМЕР_1 по вул. С. Колачевського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані бензодназетинового сп`яніння під впливом лікарського препарату, що знижує увагу та швидкість реакції, що підтверджується висновком лікаря нарколога №2112 від 03.09.2019, чим своїми діями порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Ратушна Р.П. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження закрити за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважає постанову незаконною та такою, що не відповідає вимогам законодавства.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки протоколу про адміністративне правопорушення. Так, ані в протоколі, ані в рапорті поліцейського не вказано жодних ознак сп`яніння ОСОБА_1 чи перебування його під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказує, що 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 знаходився в повністю адекватному стані, не мав жодних ознак сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив їм, що він хворів на захворювання серця, та те, що після хвилювання виникне необхідність вжити ліки, повідомивши поліцейських перелік медичних препаратів. Після цього без жодних підстав, не зважаючи на відсутність ознак передбачених в Інструкції поліцейські запропонували, ОСОБА_1 пройти медичний огляд в психоневрологічному диспансері, на що останній зразу ж погодився, так як не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та не вживав ні алкоголю, ні наркотиків. Вважає, що направлення ОСОБА_1 до медичної установи для проведення огляду на стан сп`яніння відбулося в порушення вимог Інструкції. Тому сам медичний огляд також є незаконним та недійсним.

Зазначає, що КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради було складено висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначений висновок складений з порушенням вимог інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки у ньому не зазначено, що лікарські засоби, які вжив ОСОБА_1 є такими, що знижують швидкість реакції і увагу, а тому не може вважатися дійсним і не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того в п. 10 Висновку вказано, що ОСОБА_1 перебуває у стані бензодиазепинового сп`яніння.

Дане поняття не передбачене жодними медичними документами та не застосовується в медичній практиці. Більше того взагалі поняття «медикаментозного сп`яніння» Інструкцією не передбачено. Натомість інструкцією передбачено термін «перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», але даний термін у висновку ОСОБА_1 не зазначений.

Також апелянт зазначила, що судом першої інстанції протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , було розглянуто за його відсутності, а тому не було враховано, що останній є інвалідом III групи, часто хворіє та вимушений проходити стаціонарне лікування від хвороб, викликаних професійним захворюванням. Так, ОСОБА_1 з 24.09.2019 року по 22.10.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Криворізька міська лікарня № 14» з діагнозом - двостороння пневмонія. Про своє стаціонарне лікування ОСОБА_1 своєчасно повідомляв суд та просив відкласти розгляд справи для можливості залучити захисника та особисто прийняти участь в розгляді справи. Натомість суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим порушив її право на захист.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку адвоката Ратушної Р.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Матеріали даного провадження вказують на те, що суд першої інстанції не забезпечив належний розгляд та постановлення законного і обґрунтованого рішення з огляду на наступне.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення була допущена неповнота з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Огляд водія проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Допитаний під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав пояснення, що 30.08.2019 о 09.12 год. він керував автомобілем «Дачія Логан» н/з НОМЕР_1 по вул. С. Колачевського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Зазначив, що знаходився в повністю адекватному стані, не мав жодних ознак сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив їм, що він хворів на захворювання серця, та те, що після хвилювання виникне необхідність вжити ліки, повідомивши поліцейських перелік медичних препаратів. Після цього без жодних підстав, не зважаючи на відсутність ознак передбачених в Інструкції поліцейські запропонували, ОСОБА_1 пройти медичний огляд в психоневрологічному диспансері, на що він погодився, оскільки не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та не вживав ні алкоголю, ні наркотиків.

Апеляційний суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 , оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 074457 від 16.03.2017 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, перебуває на обліку у лікарів кардіолога, невролога та терапевта, має ряд захворювань радикулопатія, пиловий бронхіт І ст., емфізема легень І ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., астенаневративчний синдром та інші.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 159251 від 03.09.2019 року ОСОБА_1 в стані бензодназепінового сп`яніння керував автомобілем.

Разом з тим, дане поняття не передбачене жодними медичними документами та не застосовується в медичній практиці. Більше того взагалі поняття «медикаментозного сп`яніння» Інструкцією не передбачено. Натомість інструкцією передбачено термін «перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», але як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.09.2019 року, складений на підставі акту медичного огляду № 2161 від 30.08.2019, зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані бензодназепінового сп`яніння.

Відповідно до п. 22 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

В законодавстві України відсутній чіткий перелік лікарських препаратів, що заборонені до вживання особами, які керують транспортними засобами. Водночас існує значна кількість ліків, вживання яких може впливати на швидкість реакції та знижувати увагу.

В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що попередив патрульних поліцейських про те, що напередодні вживав заспокійливі ліки, та після їх вживання пройшов значний час.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та пояснень наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні, судом апеляційної інстанції викликались свідки: лікар нарколог ОСОБА_2 , з приводу складання висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та поліцейські ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з приводу обставин, які мали місце 30.08.2019 року. Але, останні на виклик суду не з`явились, про час та місце повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим спростувати чи підтвердити обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не представляється можливим.

Відсутність чіткого переліку лікарських препаратів, що заборонені до вживання особами, які керують транспортними засобами створює ситуацію невизначеності для будь-якої особи, що збирається керувати автомобілем, оскільки вона не може достатньо чітко та однозначно прогнозувати наслідки своїх дій та ризики застосування до неї санкцій з боку держави. Європейський суд з прав людини у таких випадках говорить про неякісність закону та відсутність такого критерію верховенства права як юридична визначеність. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «ЄКПЛ»), а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - «ЄСПЛ»).

Будь-яке втручання у права людини має бути передбачене законом (це перший з критеріїв трискладового тесту, що застосовується ЄСПЛ під час оцінки дій держави/її представників під час розгляду спорів). Згідно з п. 108 рішення ЄСПЛ у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; рішення від 06.09.2005): «...однією з вимог, яка випливає з вислову "передбачений законом" є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись "законом", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість - за необхідності за належної правової допомоги - передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія».

Під час апеляційного розгляду переглянуто диск з відеозаписами подій, який, було долучено до матеріалів справи захисником Ратушної Р.П.

Вказаний відеозапис з нагрудних реєстраторів інспекторів патрульної поліції, зроблений 30.08.2019, починається з 09:24 год, з моменту коли ОСОБА_1 працівники патрульної поліції пропонують прослідувати до психоневрологічного диспансеру для медичного огляду. Водночас у Протоколі про адміністративне правопорушення, нібито скоєне ОСОБА_1 , поліцейські зазначили, що правопорушення зафіксоване о 09:12 год. Крім того, даний відеозапис не містить моменту зупинки патрульною поліцією транспортного засобу під керівництвом ОСОБА_1 .

Відповідно до відеозапису, жодних ознак сп`яніння ОСОБА_1 при спілкуванні з патрульними поліцейськими не мав та акт про огляд на стан сп`яніння поліцейськими не складався.

Відеозапис містить всю процедуру проходження медичного огляду ОСОБА_1 в КР "КПНД".

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

На підтвердження обставин прийняття ліків ОСОБА_1 стороною захисту надана виписка з амбулаторної карти хворого ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку невролога, терапевта та кардіолога з 2000 року, з діагнозом радікулопатія, стійкі больові нейроссудинні синдроми, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Зазначено, що ОСОБА_1 постійно проходить лікування, як диспансерний хворий. Приймає препарати базісної терапії. Приймає препарат гідазепам при порушеннях сну, по 1/2 таб. на ніч, не постійно (ас. 35-36).

З наявних відеозаписів підтверджується пояснення ОСОБА_1 про те, що він повідомляв працівників поліції про те, що він перебуває на терапії та приймає препарати, та погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ратушної Р.П. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_1 - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко