Справа № 950/2652/19
Номер провадження 3/950/823/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О. В.,

за участю: секретаря Сивоконь А.І.,

прокурора - Шинкаренка Д.А.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Стеценка В.М.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Сумського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого начальником сектору реагування патрульної поліції №2 Лебединського відділення поліції Сумського районного відділу поліції, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2019 відносно ОСОБА_1 був складений протокол №35-2019 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. У вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду начальника Лебединського відділення поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області, будучи поліцейським та відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП являючись суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», під час розгляду заяви ОСОБА_2 від 02.07.2018 №404 з приводу неправомірності його дій та затвердження висновку про результати такого розгляду, усвідомлюючи наявність у нього суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, не повідомив у встановленому законом порядку свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Крім того, 28.10.2019 відносно ОСОБА_1 був складений протокол №36-2019 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. У вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду начальника Лебединського відділення поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області, будучи поліцейським та відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП являючись суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції», під час розгляду заяви ОСОБА_2 від 02.07.2018 №404 з приводу неправомірності його дій вчинив резолюцію, затвердив висновок про результати такого розгляду та підписав відповідь заявнику, усвідомлюючи наявність у нього суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи вищевикладене положення Закону, а також те, що справи про адміністративне правопорушення, які надійшли на розгляд суду стосуються одного і того ж факту, суд вважає за необхідне об`єднати матеріали справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за протоколами №35-2019 та №36-2019 від 28.10.2019 та розглянути їх одночасно в одному провадженні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні правопорушень передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не визнав та пояснив, що за період з 2017 по 2019 рік від ОСОБА_3 до Лебединського відділу поліції надійшло близько 200 заяв. Між ним та ОСОБА_3 існують виключно службові відносини. Розгляд заяви ОСОБА_3 від 02.07.2018 №404 він здійснював відповідно до вимог чинного законодавства. ОСОБА_3 було роз`яснено про необхідність звернення до УФЗБО ГУНП в Сумській області з приводу виплати коштів присуджених рішенням суду. У своїх діях не вбачає приватного інтересу. Рішення Сумського окружного адміністративного суду надійшло до Лебединського відділу поліції із супровідним листом у якому зазначено до відома. Він вважав, що вищезазначене рішення суду було також надіслано Сумським окружним адміністративним судом і до ГУНП в Сумській області.

Захисник Цурікова ОСОБА_4 М. у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного та зазначив, що останній не мав жодного приватного інтересу під час розгляду заяви ОСОБА_3 від 02.07.2018 №404. Рішення Сумського окружного адміністративного суду з яким було пов`язано звернення ОСОБА_3 ОСОБА_1 передав на виконання начальнику сектору кадрового забезпечення Сумського РВП Синюці О.А. Також Колодяжному О.М. було роз`яснено про необхідність звернення до УФЗБО ГУНП в Сумській області з приводу виплати коштів присуджених рішенням суду. Крім того він звернув увагу на те, що згідно ст. 373 КАС України рішення суду не є виконавчим документом. Тому захисник просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що обставини, які викладені у протоколах №35-2019 та №36-2019 від 28.10.2019 про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП стверджуються доказами доданими до вказаних протоколів, тому вина ОСОБА_1 є доведеною, але оскільки на час розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення просить суд провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає не доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП зважаючи на таке.

28.10.2019 відносно ОСОБА_1 старшим уповноваженим Сумського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Терещенком О.П. було складено протокол №35-2019 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та протокол №36-2019 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суть порушень допущених ОСОБА_1 згідно вказаних протоколів полягає у не повідомленні останнім у встановленому законом порядку свого безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також у вчиненні дії та прийняті рішення в умовах реального конфлікту інтересів при розгляді заяви ОСОБА_2 від 02.07.2018 №404, що стосувалася виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2018, яким суд: зобов`язав начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області розглянути заяву №317 від 04.07.2017 ОСОБА_2 та надати йому відповідь на питання 2 і 3 цієї заяви відповідно до вимог діючого законодавства; стягнув з Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 200 грн 73 коп.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а згідно ч. 2 цієї статті - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Диспозиції цих статей є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Зокрема, такі норми мають загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну «правопорушення, пов`язаного з корупцією», про який йдеться мова у главі 13-А КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке законодавством України встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить розділ V ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ст. 28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п. 1 і 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, а бланкетні диспозиції ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відсилають до ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.

Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

Відповідно до протоколів №35-2019 та №36-2019 від 28.10.2019 про адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, зазначено, що приватний інтерес ОСОБА_1 під час розгляду заяви ОСОБА_2 полягав у бажанні приховати факти вчинення ним незаконних дій з метою уникнення відповідальності

Разом з тим, інші юридичні факти, сукупність яких є обов`язковою, у протоколах №35-2019 та №36-2019 від 28.10.2019 не розкрито.

Так, об`єктивно не встановлено суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями із зазначенням того у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення з огляду на вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2018, зокрема передання ним вказаного рішення для виконання старшому інспектору сектору кадрового забезпечення Сумського РВП Синюці О.А., а також направлення повідомлення ОСОБА_2 про порядок отримання відшкодування судових витрат, що встановлено під час службового розслідування (а.с. 101-106).

Суд погоджується з доводами захисника про те, що рішення суду в адміністративній справі не є виконавчим документом та вважає необхідним щодо вказаного доводу зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції,

Згідно п. 6.2.1 та 6.2.4 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, для виконання судового рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, особі, на користь якої воно ухвалено, за її письмовою заявою видається один виконавчий лист. Виконавчий лист видається особисто стягувачу або його представникові, який на заяві про видачу виконавчого листа ставить свій підпис.

Тому суд вважає, що ОСОБА_1 не зобов`язаний був надсилати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 для виконання до ГУНП в Сумській області, оскільки на його виконання в частині стягнення судових витрат судом має бути виданий виконавчий лист за заявою ОСОБА_2 чи його представника.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії,

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь.

Враховуючи зазначені положення Конституції України, суд вважає, що особу може бути притягнуто до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини викладеній у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» згідно якої, доведення, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів судом вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів).

Суд не погоджується з доводами прокурора про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП зважаючи на таке.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, також і те, чи винна дана особа в його вчиненні. Разом з тим, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення КУпАП не містить.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП дає можливість зробити висновок про те, що закриття провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Враховуючи зазначені положення КУпАП, суд вважає, що для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закриття провадження у адміністративній справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не було доведено поза розумним сумнівом, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 38, 172-7, 247, 280 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Сумського апеляційного суду апеляційної скарги через Лебединський районний суд Сумської області.

Суддя: О. В. Чхайло