Справа № 161/5826/19
Провадження № 3/161/1815/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., за участю адвоката Хохлова В.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, -

- за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду з Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ГП №020043 від 29.03.2019 року вбачається, що 29.03.2019 року, близько 18.10 год. ОСОБА_1 в с. Полонка по вул. Перемоги, Луцького району Волинської області вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, чим порушив вимоги п.2.4 Правил Дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, суду пояснив, що його 29.03.2019 року він перебував в с. Полонка Луцького району, коли його зупинили працівники поліції та без жодних пояснень вимагали надати посвідчення водія. Після того, як він попросив надати ствердну відповідь про причини зупинки, працівники поліції відповіли, що керував автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки, однак це не відповідало дійсності, оскільки він був пристебнутий, та жодних доказів цьому не було останніми надано, натомість працівники поліції безпідставно застосували до нього грубу силу, забравши мобільний телефон та одягли кайданки. Тому у зв`язку із неправомірними діями працівників поліції, рахує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника адвоката Ковальова С.В. дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Зміст же простої, не злісної непокори, розкрито в рішенні Конституційного Суду № 10-рп/2011 від 11.10.2011 року, згідно якого, слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Дія, яка проявляється у формі непокори і злісної непокори, не ототожнюється.

Аналіз вищевикладеного вказує на те, що вимога працівника поліції пред`явити документи, зазначені в п. 2.4 ПДР України була обумовлена порушенням ОСОБА_1 . п. 2.3 (в) ПДР, згідно якого водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними.

Тоді як сам ОСОБА_1 чітко пояснив, що ремінь безпеки, який був пристебнутий, відстебнув, будь яких інших доказів протилежності пояснень ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Диспозиція статті 185 КУпАП передбачає відповідальність за такі дії.

Разом з тим, дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні ним службових обов`язків, оскільки вимога працівника міліції або розпорядження це - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, який має бути законодавчо обґрунтований.

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Так як вимога працівника поліції, у зазначеному випадку, була пов`язана із порушенням ОСОБА_1 ПДР України, що об`єктивно не підтверджено здобутими по справі доказами, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3 ПДР, тому приходжу висновку про незаконність такої вимоги, а відповідно і відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Відповідно ч.ч.1-3 ст. 43 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Статтею 44 цього ж Закону визначено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі, спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу в його діях адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 п.3 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф. Кирилюк