КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мельник В.В., за участю:

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2019 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 03.12.2018, о 21 год. 30 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем «БМВ», державний номер НОМЕР_1, по вул. Вербицького, у м. Києві, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, зміна шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 «а» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (надалі - Правил дорожнього руху), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, та закрити провадження у справі, посилаючись на невідповідність висновків судді місцевого суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначав, що суддя місцевого суду не взяв до уваги пояснення свідків, та пояснення, надані ним в судовому засіданні, відповідно до яких, транспортним засобом керував його товариш, у той час як він перебував на задньому сидінні автомобіля. У зв'язку із конфліктом, який виник під час руху, його товариш зупинив автомобіль, віддавши йому ключі, та покинув транспортний засіб. Апелянт зазначав, що вийшов з автомобіля, щоб наздогнати товариша, та в цей час до нього підійшли працівники поліції. На його пояснення про те, що він не керував автомобілем автомобілем, працівники поліції не відреагували, поводили себе некоректно, вдавались до залякувань та погроз вилучити автомобіль, після чого склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Апелянт зазначав, що фактичні обставини справи підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_3, яка перебувала у транспортному засобі та може підтвердити, хто керував автомобілем, свідка ОСОБА_4 про те, що саме він керував автомобілем, та даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому не зафіксовано керування ним транспортним засобом.

Однак суддя місцевого суду не взяв до уваги пояснення вказаних свідків, обґрунтувавши свої висновки лише даними протоколу та письмовими поясненнями свідків, які не є очевидцями керування ним транспортним засобом.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані відеозапису з нагрудної камери поліцейського, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія з результатами огляду з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуєтьсяданими протоколу по адміністративне правопорушення від 03.12.2018 року /а.с. 1/; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 03.12.2018 року /а.с. 2/; даними відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, на якому зафіксовано пропозицію ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, та відмову останнього у присутності двох свідків від проходження такого огляду /а.с. 3/.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, спростовуються наявними у справі та дослідженими суддею місцевого суду доказами, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним доводів.

При цьому, факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння апелянтом не оспорюється. Доводи апелянта про те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння з тих підстав, що не перебував за кермом транспортного засобу та не вважав себе водієм у розумінні Правил, не спростовують висновку судді місцевого суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та пояснення свідків складені з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а тому суддя місцевого суду обґрунтовано визнав відомості, що у них містяться, як докази у справі про адміністративні правопорушення.

Посилання апелянта на те, суду не взяв до уваги його пояснення та покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про те, що транспортним засобом керував його товариш - ОСОБА_7, у той час як він перебував на задньому сидінні автомобіля, спростовуються даними постанови судді місцевого суду, відповідно до якої суддя місцевого суду навів обгрунтовані мотиви, з яких він відкинув вказані докази.

Так, як вірно зазначено суддею місцевого, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебувають з апелянтом у дружніх стосунках, а тому вказані особи можуть бути зацікавленні у вирішенні справи.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної камери поліцейського не містять відомостей про присутність вказаних свідків на місці події.

Крім того, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення про свою незгоду з викладеними у ньому фактичними обставинами та вказати про керування автомобілем іншою особою. Однак зауважень чи заперечень щодо процедури складення протоколу як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і під час спілкування з працівниками поліції, яке фіксувалось за допомогою нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_2 не висловлював.

З урахуванням наведеного, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку, що пояснення ОСОБА_2 про керування транспортним засобом іншою особою, у той час як він перебував на задньому сидінні автомобіля, є позицією захисту правопорушника, спрямованою на уникнення ним адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 про некоректну поведінку працівників поліції, висловлення ними залякувань та погроз вилучення автомобіля, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду, однак не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, як убачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції.

Відомості, отримані судом апеляційної інстанції під час дослідження наявних у справі доказів та відеозапису нагрудної камери поліцейського, підтверджують висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судді місцевого суду не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду у справі про притягнення ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року відносно ОСОБА_2 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.В.Мельник