ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Головного управління Держпраці у Запорізькій області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , директора ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд», яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 «Будівельний союз Гарантбуд» ОСОБА_1 під час виконання посадових обов`язків, маючи організаційно - розпорядчі функції, за місцем реєстрації юридичної особи: АДРЕСА_2 , допустила порушення законодавства про працю, а саме: не заведено особової картки «форми П 2» на всіх працівників ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд», також встановлено, що із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про прийняття на роботу, переведення і звільнення, працівники не ознайомлені під розписку, чим порушила вимоги п. 2.5 глави 2 Інструкції №58, що було оформлено актом перевірки №ЗП2292/570/АВ від 27.09.2019 року

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наступного.

Стаття 7 КпАП України вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до Глави 21 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України, підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №ЗП2292/570/АВ/П/ПТ від 27.09.2019 року, актом інспекційного відвідування № ЗП2292/570/АВ від 27.09.2019 року, наказом №3 від 11.09.2018 року, витягом з ЄДР від 14.09.2018 року.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.41 КУпАП.

Враховуючи особу правопорушника та обставини скоєння адміністративного правопорушення, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

Керуючись ст. ст.41, 256, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України, і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень у дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: В.В. Калюжна