Справа № 297/101/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.06.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Фекийшгазі К. С., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Фекийшгазі К. С. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , гр. України, працюючої начальником відділу освіти та спорту Берегівської районної державної адміністрації,
закрито на підставі ч. 3 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу освіти та спорту Берегівської районної державної адміністрації, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави та яка є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до підпункту в пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після закінчення встановленого терміну декларування (з 03.03.2018 по 13.03.2018), опублікувала 20.03.2018 на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію про суттєві зміни в майновому стані щодо реалізації нерухомого майна, а саме, житлового будинку загальною площею 239, 3 м АДРЕСА_2 кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за що отримала дохід у сумі 297 500 гривень, чим вчинила передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
В апеляційній скарзі адвокат Фекийшгазі К. С. вказує на те, що постанова є незаконною у зв`язку з невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Погоджуючись із рішенням суду про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, апелянт стверджує про незаконність зазначеного в мотивувальній частині постанови твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення. Посилається на те, що, встановлюючи вину ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував Науково-консультативного висновку науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суду України від 07.11.2017, в якому зазначено, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. При цьому, зазначає, що висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення є невірним, оскільки ОСОБА_1 не мала на меті приховувати будь-які відомості про свій майновий стан чи якимось іншим чином порушувати антикорупційне законодавство, а порушила термін повідомлення про суттєві зміни в майновому стані з незалежних від неї причин (хвороба та перебування на лікарняному, відсутність доступу до мережі Інтернет та смерть матері), що в свою чергу свідчить про відсутність у неї мотиву, мети та умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, стверджує, що перевірка своєчасності повідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни в майновому стані відбувалася з порушеннями передбаченими п. п. 2 5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», тобто поза межами компетенції Управління захисту економіки в Закарпатській області та без відповідного звернення НАЗК. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Фекийшгазі К. С., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається без участі прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, апеляційний суд враховує те, що про дату, час та місце розгляду справи прокурор повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився без поважних причин і будь-яких заяв про відкладення розгляду справи на інший день та даних про поважність причин неявки не подавав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
В ході апеляційного розгляду, апеляційнийним судом встановлено, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
При розгляді справи про адміністративне корупційне правопорушення, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 наведених вище вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та прийняв передчасне рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.
Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП утворює несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Суб`єктивна сторона правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, а тому відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваної постанови в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова прийнята з недотриманням вимог КУпАП, зокрема в зв`язку з неповнотою дослідження доказів та невірною їх оцінкою.
Так, в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснила, що не мала на меті приховувати будь-які відомості про свій майновий стан чи якимось іншим чином порушувати антикорупційне законодавство. Зазначила, що термін повідомлення про суттєві зміни в майновому стані нею порушено з причин, що не залежали від її волі. Ствердила, що в той період у неї померла мати, а вона хворіла та перебувала на лікарняному. Вказала й на те, що вдома в неї немає Інтернету, а електронний цифровий підпис знаходився за місцем її роботи. При цьому, зазначала, що її робоче місце знаходиться на 4 поверсі, куди вона на той момент не змогла піднятися. Також пояснила, що після одужання й виходу на роботу одразу ж здійснила повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.
Як убачається з протоколу про адміністративне (корупційне) правопорушення щодо ОСОБА_1 , остання перебуваючи на посаді начальника відділу освіти та спорту Берегівської районної державної адміністрації, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави та яка є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до підпункту в пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України Про запобігання корупції, у порушення вимог, передбачених ч. 2 ст. 52 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, тобто після закінчення встановленого терміну декларування (з 03.03.2018 по 13.03.2018), опублікувала 20.03.2018 на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію про суттєві зміни в майновому стані щодо реалізації нерухомого майна, а саме, житлового будинку загальною площею 239, 3 м. кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за що отримала дохід у сумі 297 500 гривень.
Із копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 92 від 23.01.2019 убачається, що з 01.03.2018 по 26.03.2018 ОСОБА_1 перебувала в амбулаторно-поліклінічному закладі з діагнозом «Остеохондроз поперекового відділу хребта з вираженим больовим синдромом. Спондильоартроз поперекового відділу хребта. Протрудія дисків на рівні L2 L3, L3-4, L4-5, L5 S1» (а. с. 46-47).
Копіями лікарняних листків підтверджено, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 01.03.2019 по 19.03.2019 та з 20.03.2019 по 27.03.2019 (а. с. 48-49).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а. с. 51) ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 50).
Відповідно до службової характеристики, ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивної сторони (а. с. 52).
З довідки ФОП ОСОБА_4 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , підключення до мережі Інтернет від «ISP EXPRES» відсутнє (а. с. 60).
З довідки ТзОВ «Електрон-сервіс» також убачається, що за адресою смт. Вилок, вул. Центральна, 11, послуги доступу до мережі Інтернет даною компанією не надаються (а. с. 61).
Вказані докази, які залишені поза увагою суду першої інстанції, підтверджують пояснення ОСОБА_1 про те, що термін повідомлення про суттєві зміни в майновому стані нею порушено з причин, що не залежали від її волі, а саме, смерть матері, перебування на лікарняному та відсутність підключення до Інтернету за місцем її проживання.
За змістом ч. 2 ст. 172-6 КУпАП конструктивною ознакою суб`єктивної сторони неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є вина особи у формі прямого чи непрямого умислу.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала цих наслідків (ч.1 ст.10 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ч. 1 ст.11 КУпАП).
Апеляційним судом встановлено, що основною причиною неподання декларації про суттєві зміни у майновому стані в установлений законом строк, було те, що в період, у який ОСОБА_1 повинна була здійснити повідомлення про зміни в майновому стані, в неї померла мати, сама вона захворіла й перебувала на лікарняному, і при цьому, за місцем її проживання відсутнє підключення до мережі Інтернет, а її електронний підпис знаходився за місцем роботи, куди вона в той період часу не мала змоги підійти. Наведені причини пропуску строку на здійснення ОСОБА_1 повідомлення про зміни в майновому стані апеляційний суд вважає поважними.
При цьому, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_1 здійснила таке повідомлення 20.03.2018, що в свою чергу свідчить про те, що вона не намагалася приховати факт істотних змін у її майновому стані, а причини неповідомлення про вказані зміни в установлений законом строк не залежали від її волі та є поважними, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 вини у формі умислу, а відтак і наявності суб`єктивної сторони даного правопорушення.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд вважає, що підстав сумніватися у поясненнях ОСОБА_1 не має, оскільки такі об`єктивно узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей, а правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України №21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи, яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений у ч. 2 ст. 61 Конституції України, при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого правопорушення. Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.
Сукупність наведених вище обставин доводить невідповідність прийнятої судом постанови вимогам закону, свідчить про односторонній та формальний підхід суду щодо об`єктивного, неупередженого та законного розгляду справи на підставі з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення та неупередженої оцінки всіх доказів у справі у їх сукупності та взаємопов`язаності.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на неподання декларації про суттєві зміни у майновому стані.
Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП адміністративного правопорушення є таким, що не грунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За вище викладених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення визнаються обгрунтованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку з неведеним висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі ч. 3 ст. 38 та п. 7 ст. 247 КУпАП є також безпідставним.
Крім того, приймаючи рішення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 7 ст. 247 та ст. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути закрито за спливом строків накладення адміністративного стягнення, а не у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги про те, що перевірка своєчасності повідомлення ОСОБА_1 про суттєві зміни в майновому стані відбувалася з порушеннями передбаченими п. п. 2 5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», тобто поза межами компетенції Управління захисту економіки в Закарпатській області та без відповідного звернення НАЗК, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі не свідчать про відсутність повноважень в Управління захисту економіки на проведення перевірки та складанні протоколів про адміністративні корупційні правопорушення, і в свою чергу, не впливають на висновок апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат Фекийшгазі К. С. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу передбаченого ч. 2 ст. 172-6 цього Кодексу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан