ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/710/19 Справа № 202/2575/19 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: судді Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є депутатом Індустріальної районної в місті Дніпрі ради, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Дворецької Я.І.

прокурора Мануйленка І.М.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи депутатом Індустріальної районної в місті Дніпрі ради, будучи обізнаною з вимогами фінансового контролю, передбаченими Розділом VII Закону України «Про запобігання корупції» та з порядком роботи реєстру, 26 вересня 2017 року придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Оцупа АДРЕСА_2 комісара АДРЕСА_3 , вартість якого склала 148 950 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів встановлених на 01 січня 2017 року, не подала відповідне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Оскаржену постанову вважає незаконною та не обґрунтованою, а висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що у неї не було умислу на неподання повідомлення про зміну в майновому стані та вона не намагалась приховати придбане нерухоме майно, що підтверджується відображенням цього майна в щорічній декларації за 2017 рік. Зазначає, що вона не була обізнана щодо необхідності подавати повідомлення про суттєві зміну в майновому стані і в матеріалах справи відсутні докази наявності умислу в її діях, у зв`язку з чим просить справу закрити, оскільки склад даного правопорушення передбачає тільки умисну форму вини.

Крім того, посилається на те, що перевірку стосовно неї проводили виключно працівники Департаменту захисту економіки Національної поліції України та складали протокол про адміністративне правопорушення. Наголошує, що працівники Управління захисту економіки діяли з перевищенням своїх повноважень, оскільки повноваженнями щодо вчинення таких дій наділені виключно НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції.

Також, зазначає, що суд, не врахувавши належним чином всіх обставин, які впливають на розмір стягнення, безпідставно призначив їй стягнення в максимальному розмірі.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Дворецька Я.І. підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити, постанову суду скасувати і закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Мануйленко І.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, а постанову суду законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з матеріалами справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить наступних висновків.

Апеляційний розгляд здійснюється в межах апеляційної скарги, з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи та досліджених в суді першої інстанції.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах в їх сукупності, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення № 1071 від 10.04.2019 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; копією запиту до Індустріальної районної в місті Дніпрі ради, відповіддю Індустріальної районної в м. Дніпрі ради, витягом пошуку з НАЗК та роздруківкою щорічної декларації ОСОБА_1 за 2017 рік та копіями листів з НАЗК, а також іншими доказами наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 аналогічні з її позицією при складенні протоколу та в суді першої інстанції, які належним чином перевірені та спростовані судом і такі висновки ґрунтуються на матеріалах справи, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стосовно доводів скарги про відсутність складу адміністративного правопорушення через відсутність умислу, апеляційній суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто може бути вчинений тільки з прямим чи не прямим умислом.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисними за умови усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності.

Таке усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції, була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій, в даному випадку, місцевого самоврядування, пройшла спеціальну перевірку, подала відповідну декларацію та подає щорічні декларації, була попереджена і виконала вимоги законодавства щодо фінансового контролю в частині подання щорічних декларацій, прийняла і підписала присягу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи депутатом Індустріальної районної в місті Дніпрі ради 31.03.2017 року та 29.03.2018 року подала щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016-2017 роки, шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі.

Крім того, згідно відповіді Індустріальної районної в місті Дніпрі ради №18/5-142 від 18.03.2019 році з додатками, ОСОБА_1 заздалегідь під підпис було ознайомлено про необхідність та порядок заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та організовано централізоване оформлення електронного цифрового підпису.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 була ознайомлена з положеннями Закону України Про запобігання корупції, в тому числі і щодо вимог про фінансовий контроль і, вступаючи на публічну службу не могла не знати про обмеження та вимоги, які встановлені законом при проходженні такої служби.

Твердження про те, що ОСОБА_1 не була обізнана про необхідність подання відомостей про суттєві зміни в майновому стані, окрім викладеного вище, спростовуються й тим, що Закон України Про запобігання корупції є вільним у доступі, як і роз`яснення НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року № 3 з наступними змінами та доповненнями. При цьому, перебуваючи на публічній службі вона не могла не розуміти, що стосовно неї застосовують вимоги щодо фінансового контролю, в тому числі й вимоги щодо повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, як додаткового заходу здійснення фінансового контролю

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо органу уповноваженого на здійснення перевірки та складення протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що ґрунтуються на власному довільному тлумаченні положень законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого частини першої статті 1 Закону України Про запобігання корупції спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Статтею 33 Закону України Про національну поліцію поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу, до поліцейського приміщення.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), в даному випадку, яке передбачене ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , що працівники Управління захисту економіки діяли з перевищенням своїх повноважень, оскільки повноваженнями щодо вчинення таких дій наділені виключно НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, є неприйнятними та спростовуються вищенаведеними положеннями закону.

Апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції надана належна оцінка матеріалам справи і показанням ОСОБА_1 і з такою оцінкою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції виконані належним чином, а вид та розмір стягнення призначений судом з урахуванням всіх обставин, що впливають на їх визначення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив і правильно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2019 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О. П. Піскун