Справа № 404/3724/19
Номер провадження 3/404/1135/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Поступайло Володимир Васильович, за участю прокурорів Калашникова Є.В., Олефіренка В.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого начальником команди ВОХОР військової частини НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника команди ВОХОР військової частини НОМЕР_2 , будучи станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), а саме: особою, зазначеною у підпункті «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону - військовою посадовою особою Збройних Сил України, у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року до 00 год. 00 хв. 01.04.2018 року включно в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону, з урахуванням п.6 розділу ІІ Закону, п.1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (далі декларацію), а саме 12.04.2018 року о 13 год. 51 хв., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 визнав факт несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, але зазначив, що не є військовослужбовцем, не проходить військової служби та не є військовою посадовою особою, а є працівником Збройних Сил України, що зарахований до штату військової частини НОМЕР_2 та з 01.12.2013 року працює начальником команди ВОХОР. Несвоєчасне подання декларації відбулося через втрату наприкінці березня 2018 року електронного цифрового підпису та необхідність отримання нового. На підтвердження своїх пояснень надав довідку з військової частини та копію трудової книжки (а.с.75-77).

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, крім протоколу про адміністративне правопорушення долучено докази, зміст яких також розкрито в раніше викладених обставинах:

- протокол №182/19 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.05.2019 року (а.с.1-9);

- письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він був повідомлений про необхідність подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік ним несвоєчасно було подано вказану декларацію у зв`язку з отриманням нового електронного ключа та перевантаженням сайту НАЗК (а.с.12);

- копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 (а.с.13-16);

- копію листа Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції №44-05/26434/19 від 05.04.2019 року, який надійшов до Управління захисту економіки в Кіровоградській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України 10.04.2019 року, в якому повідомлено про несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування із врахуванням положень ч.1 ст.255 КУпАП, до якого долучено копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 з послідовністю дій з ІТС Реєстр (а.с.17, 18, 19);

- витяг із наказу №246 від 29.11.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_1 з 01.12.2013 року переведено на посаду начальника команди ВОХОР військової частини НОМЕР_2 (а.с.24);

- витяг із наказу №14 від 06.02.2018 року, відповідно до якого начальник відділення ВОХОР військової частини НОМЕР_2 зобов`язаний в термін до 01.04.2018 року подати щорічну декларацію за 2017 рік (а.с.25);

- копію основних завдань та функції підрозділів, функціональних обов`язків особового складу військової частини НОМЕР_2 , з якими був ознайомлений ОСОБА_1 12.03.2018 року (а.с.26-31);

- роздруковану декларацію, подану ОСОБА_1 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (а.с.32-42).

Дослідивши протокол та усі надані докази у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку із відсутністю достатніх доказів його вини, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Судом досліджено усі докази, які були направлені до суду разом із матеріалами справи. При цьому, зважаючи на раніше викладені правові положення, суд вважає неможливим збирати докази у справі на користь будь-якої із сторін з власної ініціативи, а тому розглядає справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП визначено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що і ставиться в провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок подання суб`єктами декларування щорічно до 1 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з підпунктом «г» пункту 1 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції» військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки є суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Тобто, обов`язковою ознакою військової посадової особи є наявність статусу військовослужбовця.

Згідно з ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.2013 року працює начальником команди ВОХОР військової частини НОМЕР_2 та є працівником Збройних Сил України, при цьому не є військовослужбовцем (а.с.24, 75-77), оскільки не проходить військову службу, що було підтверджено у судовому засідання ОСОБА_1 та наданими ним документами.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на проходження ОСОБА_1 військової служби та спростовували пояснення останнього. Крім цього, із поясненнями ОСОБА_1 у цій частині погодився прокурор.

Таким чином у судовому засіданні не доведено того, що ОСОБА_1 є військовою посадовою особою Збройних Сил України. Відтак не доведено викладені у протоколі про адміністративне правопорушення твердження про те, що ОСОБА_1 є військовою посадовою особою, а саме: особою, зазначеною у підпункті «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, яка зобов`язана подавати декларацію у відповідний строк. Тому не доведено твердження про те, що згідно з вказаним підпунктом Закону ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тобто обов`язкову ознаку складу вказаного правопорушення.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаного стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення, які фактично становлять звинувачення у його вчиненні.

Оскільки твердження протоколу щодо суб`єкту правопорушення, які є обов`язковими ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не доведено під час розгляду справи в суді, суд вважає відповідно не доведеним і загальне твердження про вчинення ОСОБА_1 як військовою посадовою особою Збройних Сил України вказаного правопорушення та не виходить за межі фактичних звинувачень.

У судовому засіданні прокурор погодився із тим, що ОСОБА_1 не є військовою посадовою особою Збройних Сил України, та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до пункту «г» ч.1 ст.3 цього Закону. Проте, він стверджує, що на його переконання ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до пункту 3 ч.1 ст.3 цього Закону

Аналізуючи вказані доводи прокурора суд враховує, що, як і зазначено раніше та встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, а тому не може вважатися як визначено законодавством військовою посадовою особою Збройних Сил України.

При цьому згідно з вимогами ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» саме особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Тому твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 як особа, зазначена в пункті 3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» мав подавати відповідну декларацію не відповідають вказаним вимогам Закону і не беруться судом до уваги.

Крім цього, згідно з приміткою до ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, визначені в підпункті «г» частини першої пункту 1 цієї статті, звільняються від обов`язку подання декларації за умови неперебування на інших посадах, визначених у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону. Проте, про перебування на інших посадах ОСОБА_1 , крім підпункту «г», визначених у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

При цьому, суд вкотре констатує, що із врахування практики Європейського суду з прав людини та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.

За викладених встановлених судом обставин, враховуючи відповідні законодавчі визначення, витлумачивши усі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності, суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 247 п.1, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Кіровського районного
суду м. Кіровограда В.В. Поступайло