Справа № 457/650/19
провадження №3-зв/457/1/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Марчук В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді у розгляді справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області знаходяться матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Зазначена справа перебуває у провадженні судді Грицьківа В.Т. 09 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про відвід судді Грицьківа В.Т., яке мотивоване тим, що відповідно до листа № 8вк-7220/14 від 19 січня 2015 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів проводилася перевірка неправомірних дій суддів Трускавецького міського суду Грицьківа В.Т., Марчука В.І. та Василюк Т.В. Вважає, що розгляд справи про притягнення її до адміністративної відповідальності буде упередженим та необ`єктивним. Просить застосувати право відводу судді у даній справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 при вирішенні питання про відвід поклалася на думку суду.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши правопорушницю, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту ст.ст. 245, 248 КУпАП випливає, що одним із основних завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, рівність всіх громадян перед законом і органом, що розглядає справу.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також, коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Також, зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід і порядку розгляду заяви про відвід.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Зокрема у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року у справі №5-15п12).

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

З матеріалів клопотання вбачається, зо ОСОБА_1 дійсно зверталася до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з зі звернення стосовно неправомірних дій судді Грицьківа В.Т., однак не зважаючи на таку обставину заявницею не наведено будь-яких переконливих доказів про заінтересованість судді у розгляді справи, а також жодних обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді. Незгода із діями судді, не врахування тих чи інших доказів можуть бути предметом апеляційного перегляду прийнятого рішення судді.

Повертаючись до даної справи, доходжу до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не підтверджені жодними доказами, є наслідком суб`єктивної оцінки заявника та не являються такими, що унеможливлюють розгляд справи про адміністративне правопорушення суддею Грицьківим В.Т.

З огляду на наведене, вважаю, що в задоволенні заяви слід відмовити, а справу повернути судді Грицьківу В.Т. для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 245 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Грицьківа Віталія Теофільовича відмовити.

Справу передати до канцелярії суду для передачі судді Грицьківу В.Т.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: В. І. Марчук