Справа №577/5017/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 33/816/121/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-15 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/5017/18 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3

захисника адвоката Садовського Є.А.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений командиром зведеного батальйону, який не є посадовою особою ВСП, тобто неуповноваженою особою, в протоколі не вказані час та місце вчинення правопорушення, норми ст.ст.68, 69 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не відображають вчинення ним порушень, під час складення протоколу не була забезпечена участь адвоката, а посада йому не передавалась, оскільки ним не прийняте майно і техніка підрозділу. Крім того, 09.11.2018 він звертався з письмовим рапортом про залишення в/ч НОМЕР_1 , проте йому було відмовлено в реєстрації рапорту.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.02.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 3400 грн. та стягнуто на користь держави 384,00 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом та ознайомленим 31.10.2018 з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.10.2018 № 727, згідно якого на нього покладені обов`язки начальника штабу-першого заступника командиру зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду недбало ставився до військової служби, ранкові доповіді начальнику штабу в/ч НОМЕР_2 не здійснював, добові наряди не інструктував і не призначав, не проводив і не контролював проведення практичного інструктажу варти, не призначав і не контролював перевірки варти посадовими особами, а 09.11.2018 був відсутній на службі після ранкового шикування і до 12 год.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисника Садовського Є.А., які повністю підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що військовослужбовець ОСОБА_3 вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, чим відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи категорично заперечив та пояснив, що у нього закінчився термін дії контракту, а нового він не укладав та не підписував, хоча вимушено певний час і виконував обов`язки начальника штабу. При цьому, зазначені в протоколі про адміністративні правопорушення обв`язки він не був зобов`язаний виконувати за займаною посадою. Крім того, 09.11.2018 він був відсутній на ранковому шикуванні з поважної причини, а рапорт про це в нього відмовились прийняти.

Суддя суду першої інстанції не погодився з вказаними вище показаннями ОСОБА_3 і з правовою позицією його захисту та в обґрунтування висновків свого рішення, крім протоколу про військове адміністративне правопорушення від 12.11.2018 за № 0003, поклав такі докази винуватості ОСОБА_3 як:

- копія контракту про проходження ОСОБА_3 військової служби у ЗСУ строком на 6 місяців, який набрав чинності 24.09.2018;

- копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 04.11.2015 за № 307 про зарахування ОСОБА_3 у списки особового складу в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 );

- копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.10.2018 за № 459, яким на ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків начальника штабу першого заступника командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 ;

- копією рапорту командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 від 02.11.2018 про те, що ОСОБА_3 ранкові доповіді начальнику штабу в/ч НОМЕР_2 не здійснював, добові наряди не призначав і не інструктував, не проводив і не контролював проведення практичного інструктажу варти посадовим особами батальйону в/ч НОМЕР_1 ;

- копією рапорту командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 від 09.11.2018 про те, що ОСОБА_3 в цей день був відсутній на службі після ранкового шикування і до 12 год.;

- копією пояснень командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 09.11.2018 про те, що ОСОБА_3 продовжує невиконання покладених на нього обов`язків;

- копією пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3 не виконує покладені на нього обов`язки начальника штабу.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, за обставин, вказаних у постанові судді є необґрунтованими, належним чином не вмотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях складу правопорушення заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Згідно ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються районними судами протоколи про правопорушення за ст.172-15 КУпАП мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи органів управління ВСП у ЗСУ; 2) прокурор; 3) командири військових частин, командири підрозділів, які уповноважені на те командирами військових частин.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він складений командиром зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , проте в матеріалах справи відсутні будь-які дані про надання ОСОБА_5 як командиру підрозділу таких повноважень командиром військової частини.

Вказані обставини залишилися поза увагою і судді суду першої інстанції, який не вмотивував свого рішення з цього питання у передбачений законом спосіб.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, серед іншого, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, що не було дотримано у протоколі щодо ОСОБА_3 , у якому зазначено тільки про прибуття ОСОБА_3 до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 .

Що стосується інших фактичних обставин справи, які підлягають обов`язковому встановленню при судовому розгляді і повинні бути вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, то вони не були зазначені як у згадуваному протоколі, так і у судовому рішенні, що унеможливило встановити в суді апеляційної інстанції місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

З огляду на викладене та оцінюючи доказ у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення від 12.11.2018 за № 0003 складений без дотримання вимог закону, оскільки він не містить даних про час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а у матеріалах справи відсутні відомості про уповноваження командиром військової частини в/ч НОМЕР_1 командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 на складання встановлених у п.14 ч.1 ст.255 КУпАП протоколів про адміністративні правопорушення.

Адміністративна відповідальність згідно диспозиції ч.2 ст.172-15 КУпАП настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто диспозиція даної норми закону є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки особи щодо військової служби, до виконання яких вона недбало ставилась.

З доданої до матеріалів справи копії книги інструктажу добового наряду зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 вбачається, що в період з 31.10.2018 по 12.11.2018 особовий склад добового наряду отримував інструктажі, а з копії постової відомості варти № 1 на 12.11.2018 вбачається, що в цей день ОСОБА_3 прибув до вартового приміщення з метою перевірки.

Зважаючи, що ст.69 Статуту внутрішньої служби передбачений обов`язок начальника штабу окремого батальйону організовувати й не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти підготовку та несення вартової і внутрішньої служб, а також наявність даних про те, що особовий склад добового наряду отримував інструктажі, а ОСОБА_3 не менше одного разу перевіряв вартове приміщення, апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не дозволяють поза розумним сумнівом зробити висновок про недбале ставлення останнім до військової служби. При цьому, слід зазначити, що другий примірник Контракту про проходження ОСОБА_3 військової служби в ЗСУ, який відповідно до резолюції командира в/ч НОМЕР_1 набрав чинності 24.09.2018, вручений ОСОБА_3 лише 21.01.2019, тобто після складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а сам контракт на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи від 01.03.2019 за № 19/119/6-6/17-е у кримінальному провадженні № 0000104 є нікчемним, оскільки особистий підпис від імені ОСОБА_3 у ньому виконаний не останнім, а іншою особою, тобто сфальсифікований, що у свою чергу ставить під сумнів законність як самого контракту, так і наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.10.2018 за № 459, яким і було покладено на ОСОБА_3 виконання певних обов`язків начальника штабу першого заступника командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 , а також достовірність та допустимість їх у якості доказів (як достовірність і допустимість й інших доказів) у даній справі про адміністративне правопорушення.

У передбачений процесуальними нормами спосіб до апеляційного суду викликалися і свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , рапорти та пояснення яких стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, але в судове засідання не з`явилися і будь-яких своїх письмових пояснень з приводу наявних у справі сумнівів та протиріч щодо правопорушення не надали.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про недбале ставлення ОСОБА_3 до військової служби.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.