33/804/738/19
266/5461/19

Суддя 1-ої інстанції: Д`яченко Д.О.
Суддя доповідач: Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року м. Маріуполь
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Коваленко К.О. на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2019 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -
УСТАНОВИЛА:
На зазначену постанову захисник ОСОБА_1 адвокат Коваленко К.О. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що в поясненнях свідків фігурує протокол про адміністративне правопорушення, який був складений значно пізніше ніж відібрано пояснення у свідків; ОСОБА_1 було направлено до медичного закладу охорони здоров`я з пропуском терміну, визначеного ст. 266 КУпАП, тобто зі спливом 2-х годин після встановлення підстав для проведення медичного огляду; до протоколу про адміністративне правопорушення додані лише пояснення свідків, які засвідчують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, натомість пояснень свідків про відмову ОСОБА_1 від проведення медичного огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Звертає увагу, що вина ОСОБА_1 не доведена з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом». Вказує, що оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не було вписано відеозаписи та технічний носій, на який здійснювалися відеозаписи з боді-камер поліцейських, то дані відеозаписи є недопустимими доказами. Просить постанову скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити за таких підстав.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинно відбуватися на підставі повного та всебічного розгляду справи про адміністративне правопорушення з безпосереднім дослідженням доказів, які покладені в основу такої справи.
Аналізуючи доказову базу в даному кримінальному провадженні звертаю увагу, що як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 292511 (а.с. 3) водій ОСОБА_1 був направлений на проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя». Аналіз отриманих на запит суду документів щодо проходження ОСОБА_1 медичного огляду приводить до наступних висновків. В направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 48) зазначено, що на проходження медичного огляду ОСОБА_1 було направлено о 01-40 год. 31.08.2019 р. Аналіз акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 390 від 31.08.2019 р. (а.с. 46-47) вказує на те, що процедуру медичного огляду було розпочато о 01-45 год. 31.08.2019 р. Дані обставини вказують на те, що всі дії щодо медичного обстеження гр. ОСОБА_1 фактично відбулися після 01-45 год. 31.08.2019 р.. Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 292511 (а.с. 3) містить дані, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 23-25 год., даний проміжок часу прив`язаний до моменту зупинки транспортного засобу, тобто саме даний час є часом встановлення ознак алкогольного сп`яніння гр. ОСОБА_1 .. Згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Положеннями п. 9 р. 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Як вбачається з вищенаведених правових норм, законодавцем встановлені імперативні вимоги до процедури проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я водіями; такий огляд має бути проведений не пізніше ніж за дві години після встановлення ознак сп`яніння. Даний правовий механізм забезпечує достовірність результатів проведеного медичного огляду. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 поліцейськими було встановлено під час його зупинки о 23-25 год. 30.08.2019 р., а початок проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння згідно медичного акту датований 01-45 год. 31.08.2019 р., тобто після спливу двох годин після встановлення ознак алкогольного сп`яніння, вважаю, що даний медичний огляд проводився з порушенням положень ч. 4 ст. 266 КУпАП, вимог п. 9 р. 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р., тому у відповідності до п. 22 р. 3 цієї Інструкції висновки медичного огляду на стан сп`яніння, якими засвідчено факт відмови гр. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в повному об`ємі не можна вважати дійсними.
Таким чином, оскільки була порушена процедура проведення медичного огляду гр. ОСОБА_1 , складені за результатами дослідження документи, а саме: висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 390 від 31.08.2019 р. (а.с. 7-8); акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 390 від 31.08.2019 р. (а.с. 46-47) вважатися допустимими доказами не можуть, тож не можуть підтверджувати вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки лише підтверджують згоду ОСОБА_1 на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я. Рапорти поліцейських також не можна вважати допустимими доказами, адже вони складені на підставі висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 390 від 31.08.2019 р., який визнаний судом апеляційної інстанції недопустимим доказом, а отже похідні від нього докази не можна вважати допустимими також.
Враховуючи, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 29), на момент його складання вже суперечило імперативним приписам ч. 4 ст. 266 КУпАП, визнати його допустимим доказом суд апеляційної інстанції також не може.
Крім того, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено безпосередньо на основі висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 390 від 31.08.2019 р. (а.с. 7-8), який в процесі апеляційного розгляду був визнаний недопустимим доказом, наявність цього протоколу не доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не містить інших доказів вини даного громадянина.
Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 648674 від 31.08.2019 року (а.с. 9) є непрямим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки ця постанова лише підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

За таких обставин єдиним доказом, який міг би підтвердити вину ОСОБА_1 є відеозапис, однак без інших доказів встановити вину ОСОБА_1 з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом», на підставі самого лише відеозапису неможливо, оскільки для підтвердження вини особи необхідна сукупність доказів, які б переконали стороннього спостерігача в тому, що саме ця особа вчинила правопорушення.

Таким чином, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Коваленко К.О. задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова