ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/434/19 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст.122-4, ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Василишина К.В.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 14.08.2019 року близько 15 год. 37 хв., керуючи транспортним засобом Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Лучаківського, 6 в м. Тернополі, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, перед початком маневру рух заднім ходом не переконався у безпечності маневру та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований водієм ОСОБА_2 .. Будучи причетним до ДТП, ОСОБА_1 залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування поданої ним апеляційної скарги зазначає, що місце дорожньо-транспортної пригоди він залишив не умисно, а через те, що жодних пошкоджень автомобілю Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , спричинено не було.

Такі обставини, на думку апелянта, виключають наявність у його діях ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до адмінвідповідальності.

Вказує, що під час розгляду складеного відносно нього протоколу в Тернопільському міськрайонному суді, він повідомив дані обставини і вважав, що суд закриє провадження у справі. При оголошенні судом рішення по справі він присутній не був і тому не знав, що його визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова суду йому не вручалася і не направлялася.

Зважаючи на це, просить поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Василишина К.В., які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній, мотиви просять поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення або направлення ОСОБА_1 копії постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Виходячи з цього вважаю що ОСОБА_1 слід поновити строк апеляційного оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2019 року, оскільки він пропущений з поважних причин.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, не дотримався.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.124 КУпАП обов`язковою умовою адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, є спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів дорожніх споруд чи іншого майна.

Мотивуючи своє рішення щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції вказав на те, що вина останнього у вчиненні вищевказаного правопорушення доведена протоколом про адміністративне правопорушення БД №19608 від 14.08.2019 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди, письмовим пояснення ОСОБА_2 та проколом огляду транспортного засобу.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Зокрема, суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 письмові пояснення ОСОБА_2 . Однак, вказані пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки в них відсутні відомості про обставини ДТП та відомості щодо спричинених його транспортному засобу механічних пошкоджень.

Натомість, судом апеляційної інстанції досліджено пояснення ОСОБА_2 , надані ним адвокату Васильчишину К.В. в порядку встановленому п.7 ч.1 ст.20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Виходячи з цих пояснень, 14.08.2019 року близько 15 год. 30 хв. він почув як спрацювала в його автомобілі сигналізація і виглянувши у вікно помітив автомобіль Fiat Doblo. Такі ж пояснення він надав працівникам поліції, вказавши, що належний йому транспортний засіб не отримав жодних пошкоджень, у зв`язку з чим в нього немає ніяких претензій майнового характеру до ОСОБА_1 ..

Наявна в матеріалах справи схема місця ДТП від 14.08.2019 року, на яку зіслався місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, жодних інформації про спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд чи іншого майна не містить. (а. с.4)

Тому, вказана схема місця ДТП також не може бути доказом вини ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху, передбачених ст.124 КУпАП.

З протоколу огляду транспортного засобу, який був предметом дослідження суду першої інстанції, слідує, що пошкодження у вигляді потертості та пошкодження лакофарбового покриття задньої правої сторони виявлені у транспортного засобу Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (а. с.9)

Разом з тим, вказаний процесуальний документ також не може беззаперечно свідчити про винуватість ОСОБА_1 , оскільки останній стверджував, що його автомобіль саме внаслідок вищевказаної пригоди жодних пошкоджень не отримав, а протокол огляду траспортного засобу Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_2 , про зіткнення з яким вказано у протоколі про адмінправопорушення, працівниками поліції не складався. Також, сам протокол огляду транспортного засобу від 14.08.2019 року не містить відомостей, що пошкодження лакофарбового покриття спричинено внаслідок ДТП, про яку зазначено в протоколі про адмінправопорушення.

Окрім того, виходячи із диспозиції ст.124 КУпАП, вважаю, що заподіяння механічних ушкоджень власному транспортному засобу не утворює склад даного адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, приходжу до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

За змістом ст.122-4 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають водії транспортних засобів та інші учасники дорожнього руху, які на порушення встановлених правил залишили місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто за ст.124 КУпАП підлягає відповідальності особа, яка залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, будучи до неї причетною.

Зважаючи на те, що апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів дорожніх споруд чи іншого майна, що передбачено ст.124 КУпАП, тому він не може нести відповідальність і за ст.122-4 КУпАП, яка встановлює заборону водіям транспортних залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4, за якими його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення від 14.08.2019 року, які розглядалися судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис