Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/69/19
Провадження № 3/280/176/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2019 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши матеріал, який надійшов від Управління Укртрасбезпеки у Житомирській області відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 19.02.2019, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 26.02.2019 від Управління Укртрасбезпеки у Житомирській області відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 19.02.2019 надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №0015713 від 02.01.2019 ОСОБА_1 02.01.2019 о 12:20 годині на 86 км автомобільної дороги Київ-Чоп в с. Кочерів Радомишльського району проводив господарську діяльність з перевезення пасажирів автобусом «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, без державної реєстрації як субєкт господарювання та ліцензії на провадження певного виду діяльності, чим порушено вимоги ст. ст. 1, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав. Захисник ОСОБА_2 підтримав подане письмове клопотання, відповідно до якого вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до матеріалів справи не доведена. Також захисник звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про систематичність, професійність, оплатність діяльності з перевезення пасажирів ОСОБА_1, отримання від такої діяльності доходу, тобто фактично докази провадження господарської діяльності відсутні, відсутні також будь-які докази про те, кому саме надавав послуги з перевезення ОСОБА_1, чи існувала систематичність надання таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися, не зазначено свідків. Більше того, посадова особа внесла неправдиві відомості, що ОСОБА_1 відмовився від підпису в протоколі, відмовився від надання письмових пояснень з приводу правопорушення, протокол складався у відсутність ОСОБА_1, який не був повідомлений про суть правопорушення.

Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, письмові заперечення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та захисника, приходжу до таких висновків.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та ін.

При цьому орган (посадова особа) за змістом статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність за статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає в разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом.

Отже, для встановлення зазначеного правопорушення органу, уповноваженому на складання протоколу слід встановити спеціальний закон, який регламентує перелік видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, та встановити, яка саме норма вказаного нормативного акту порушена особою, щодо якої складено протокол.

Норма статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення носить бланкетний характер, то в протоколі обов'язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку, на положення Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», однак, таке посилання у протоколі відсутнє.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права із за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксера де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а також ,що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаними Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення. У справі «Малофєєва проти Росії» ЄСПЛ серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Господарська діяльність діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Відповідно до п.14.1.36. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, дорученням та агентськими договорами (стаття 3 Господарського кодексу України).

Положеннями статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В описовій частині протоколу №0015713 зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, проте не зазначено обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, кому надавав послуги перевезення та відсутні дані щодо системності таких дій. У матеріалах справи відсутні будь-які пояснення осіб, яким ОСОБА_1 надавав послуги пасажирських перевезень, чи будь-які інші докази на підтвердження вказаних обставин.

Отже, з огляду на встановлені під час розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, тому, з метою недопущення порушення гарантованих особі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод його процесуальних прав, у тому числі право на захист, керуючись також положеннями статті 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до переконання, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у звязку з недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження.

Керуючись статтями 7, 9, 164, 245-247, 251-252, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 02.01.2019 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Щербаченко