КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/999/2019 Суддя у першій інстанції: БондаренкоГ.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, його захисника Лупейка О.В., свідка ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лупейка О.В. в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в сумі 340 гривень на користь держави.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3 24.10.2018 року о 14 год. 10 хв. в м.Києві по вул. Академіка Заболотного, 156/1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був не уважний та при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2, INDOX АМ-112 д.н.з. НОМЕР_3, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.3 б, 10.3 ПДР України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, адвокат Лупейко О.В., в інтересах ОСОБА_3, подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року та закрити адміністративне провадження, за відсутності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд розглянув справу однобічно, оскільки фактично позбавив ОСОБА_3 права брати участь у судовому засіданні, а відповідно він не зміг надати доводи на свою користь.

Апелянт звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №161365 ОСОБА_3 не було надано можливості скористатися послугами захисника, хоча він неодноразово про це просив.

Також апелянт зазначає, що 12 листопада 2018 року ОСОБА_3 отримав судову повістку з Голосіївського районного суду м. Києва, про виклик останнього в судове засідання, яке призначено та повинно було відбутися 20 листопада 2018 року о 09 год. 30 хв.

20 листопада 2019 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 з'явився в приміщення суду для участі у судовому засіданні, однак на місці йому повідомили, що суддя ОСОБА_7 звільнився і дана справа передана на новий авторозподіл, про те, йому не було відомо, що було визначено нову суддю Бондаренко Г.В.

Крім того апелянт звертає увагу, що ОСОБА_3 не погоджується з схемою ДТП, а протокол про адміністративне правопорушення, вважає винесеним всупереч вимогам закону.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що постановою апеляційного суду від 14.01.2019 року апеляційну скаргу було повернуто з причини, що апеляційна скарга подана поза межами апеляційного оскарження, а апелянт не заявив клопотання про поновлення строку.

Перевіривши матеріали справи щодо ОСОБА_3, з них вбачається, що 20.12.2018 року відповідно до штампу на конверті /а.с. 29/, представником апелянта адвокатом Лупейком О.В. подано в інтересах ОСОБА_3 апеляційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду від 20 листопада 2018 року, поза межами строку апеляційного оскарження, без відповідного клопотання про поновлення строку, яку повернуто постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2019 року.

Проте, як зазначає апелянт, ОСОБА_3 не був присутній в судовому засіданні з причини, що від нього не залежали, та не знав про прийняту постанову, а дізнався лише 10 грудня 2018 року, коли її отримав.

Проаналізувавши обставини повернення первинної апеляційної скарги, та беручи до уваги те, що ОСОБА_3 не був при розгляді адміністративного протоколу щодо нього, тому з метою дотримання законних прав ОСОБА_3 на оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновити захиснику Лупейку О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3, строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та його захисника Лупейка О.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення адміністративного правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є правильним.

Приймаючи таке рішення, суд дослідив протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 161365 від 24.10.2018, схему ДТП, яка підписана обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди, які зауважень не подали, письмові пояснення ОСОБА_3, іншого учасника ДТП ОСОБА_6 Та прийшов до обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.3 б, п. 10.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно з п. 2.3 б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.3 ПДР України уразі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3, пояснив, що він під час руху завчасно включив, поворот, та замітивши розрив між автомобілями почав перестроювання, в той час автомобіль «Вольво» стояв. Вважав винним в даній дорожній обстановці водія автомобіля «Вольво», який його не побачив та здійснив на нього наїзд.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5, пояснив, що він був свідком даної дорожньої-транспортної пригоди, та бачив, як автомобіль «Сузукі» перестроювався з увімкненим покажчиком повороту, та в момент перестроювання автомобіль «Вольво» почав рух та здійснив наїзд на автомобіль "Сузукі".

Проаналізувавши зазначені показання ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5, з доказами, що містяться в матеріалах справи, та співставивши їх із схемою дорожньо-транспортної пригоди, вважаю, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки як вбачається з схеми ДТП автомобіль «Вольво», рухався в межах свої смуги, тобто в третьому ряді де і відбулося зіткнення. Водій автомобіля «Сузукі» здійснював маневр з другого ряду в третій, тобто, водій автомобіля «Сузукі», здійснючи такий маневр перестроювання, мав переконатися, що він не створює перешкоди автомобілю який рухається, в тій смузі на яку він мав намір перестроїтись, та переконатися чи водій «Вольво» враховуючи габарити транспортного засобу, побачив маневр який здійснює водій автомобіля «Сузукі».

Таким чином, з'ясуванням умов дорожньої обстановки, а саме відомостей, які зафіксовані в схемі місця ДТП, дій обох водіїв, з урахуванням наданих ними пояснень на місці ДТП, розміщення транспортних засобів на дорозі до ДТП, характер та локалізація пошкоджень на транспортних засобах, напрямок руху автомобілів, їх місця зіткнення, характеру розташування транспортних засобів відносно один одного, їх габаритних характеристик, а також характер дій обох учасників пригоди, судом першої інстанції правильно встановлено, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Сузукі», в порушення вимог п. п. 2.3 б, 10.3 ПДРУкраїни, був не уважний та при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2, INDOX АМ-112 д.н.з. НОМЕР_3, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Посилання апелянта на ту обставину,що 20 листопада 2019 року о 09 год. 00 хв. засідання відбулось без його участі, хоча він знаходився у приміщенні суду, є слушними, про те, вони не спростовують висновків суду першої інстанції в частині обгрунтованості та законності судового рішення.

Посилання апелянта, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №161365 ОСОБА_3 не було надано можливості скористатися послугами захисника, хоча він неодноразово про це просив, вважаю голослівними, оскільки в матеріалах справи відсутня така інформація, про це ОСОБА_3 не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, більш того, як вбачається з протоколу ОСОБА_3, роз'яснено його права та обов'язки, передбаченні ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Також слід зазначити, що ОСОБА_3 міг залучити захисника за власною ініціативою.

Щодо твердження апелянта, що ОСОБА_3 не погоджується з схемою ДТП, а протокол про адміністративне правопорушення, вважає винесеним всупереч вимогам закону, вважаю такі твердження безпідставними, оскільки як вбачається із схеми дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 2/, вона підписана обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди, які зауважень не подали, та погодились з місцем зіткнення, розташуванням транспортних засобів, та пошкодженнями транспортних засобів, а протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_3, не оскаржував дій поліцейських, які він вважає незаконними в установленому законом порядку, тому такі твердження не беруться до уваги апеляційною інстанцією.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові про винність ОСОБА_3 в порушенні вимог п. 2.3 б, п. 10.3 Правил Дорожнього руху України та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не було наведено та додаткових доказів не було надано.

Виходячи з сукупності вище приведених доказів, перевіривши їх при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку, вважаю обґрунтованим висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вважає суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою, об'єктивно та неупереджено дослідив докази, в тому числі і покладені в основу апеляційної скарги доводи, повно і правильно виклав їх в постанові, проаналізував у сукупності з іншими доказами і дав їм належну оцінку в плані достовірності і достатності для висновків по суті справи.

А тому, враховуючи наведене вважаю за необхідне залишити апеляційну захисника Лупейка О.В., в інтересах ОСОБА_3, без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника Лупейка О.В., в інтересах ОСОБА_3, про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити захиснику Лупейко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника Лупейка О.В., в інтересах ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В.Фрич