Справа № 206/610/19
Провадження № 3/206/357/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

21.03.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Грицаюк Н.М.,

при секретарі Нор І.С.,

за участю захисника адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючого за адресою: м. Дніпро, вул. Караваєва, 24/13,

притягнутого за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

22.01.2019 року о 22 год. 00 хв. в м. Дніпро по вул. Гаванській біля буд. 17д, ОСОБА_2, керуючи т/з Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожної обстановки, не вибрав безпечний швидкісний режим, в результаті чого не впорався з керуванням, що спричинило виїзд т/з за межі проїзної частини та скоїв наїзд на насип снігу. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Отже ОСОБА_2 порушив п. 12.1 ПДР України.

Також ОСОБА_2 22.01.2019 року о 22 год. 00 хв. в м. Дніпро по вул. Гаванській біля буд 17-Д, керував т/з Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вказаних адміністративних правопорушеннях не визнав в повному обсязі, пояснивши суду, що того дня автомобілем керувала його знайома ОСОБА_3, яка не впоралась з керуванням та наїхала на насип зі снігу. Він сидів на пасажирському сидінні, під час ДТП вдарився об скло. Потім ОСОБА_3 викликала таксі та поїхала до свого знайомого за допомогою, а він, пересівши на водійське сидіння, залишився їх чекати. В подальшому до нього підїхав патрульний автомобіль, під час спілкування з працівниками поліції ним було повідомлено всі обставини ДТП, однак інспектори не прийняли це до уваги та склали відносно нього протоколи. Крім того, ОСОБА_2 не заперечував тієї обставини, що він перебував на підпитку, однак відмовився від проходження огляду, оскільки не здійснював керування автомобілем.

Свідок ОСОБА_3 показала суду, що в той день ОСОБА_2 попросив її сісти за кермо. Вони направились по вул. Малиновського в бік ж/м Придніпровськ, однак погодні умови були поганими, в результаті чого вона не впоралась з керуванням та її занесло на насип зі снігу. Під час ДТП ОСОБА_2 вдарився головою об скло зі сторони пасажира. Оскільки ОСОБА_2 повідомив, що з ним все добре, вона викликала таксі та поїхала до свого знайомого за допомогою. Потім, коли вона повернулась на місце, там вже були працівники поліції, які повідомили, що на ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративні правопорушення. На її заперечення та пояснення, що керування автомобілем здійснювала вона, поліцейські не реагували.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що в лютому 2019 року близько 22 год. 10 хв. був запрошений працівниками поліції в якості свідка. Підійшовши до автомобіля, який виїхав за межі проїзної дороги, побачив сидячого на водійському сидінні чоловіка, від якого було чутно запах «перегару». В його присутності інспектором поліції було запропоновано водієві пройти огляд для встановлення стану алкогольного спяніння, на що останній відмовився. На місці ДТП були присутні три патруля поліції та свідок ОСОБА_3

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку встановленим законом.

Відповідно до ст. 9 ч.1 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст..245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1Правил дорожнього руху України вони, відповідно доЗакону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху, встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_2 порушив правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього суд звертає увагу на ту обставину, що покази самого правопорушника, надані безпосередньо після ДТП і під час судового засідання різняться, при цьому з дослідженого під час судового засідання відео вбачається, що після ДТП інспекторам поліції він повідомив, що це він здійснював керування автомобілем, однак, не впоравшись з керуванням, його винесло за межі проїзної частини дороги та він влетів у насип зі снігу, від виклику «швидкої» відмовився, при цьому показуючи, що вдарився носом об кермо, під час огляду інспектором голови ОСОБА_2 видимих пошкоджень не виявлено, що також підтверджується рапортом лейтенанта поліції ОСОБА_5 Однак після приїзду свідка ОСОБА_3 змінив свої покази, повністю заперечуючи факт здійснення ним керування, які підтримав в судовому засіданні.

Зважаючи на неодноразову зміну пояснень, суд ставиться критично до пояснень ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні, оскільки такі пояснення останнього є непослідовними та такими, що суперечать поясненням наданим раніше. Тому суд вважає пояснення правопорушника, надані в судовому засіданні, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Щодо показів свідка ОСОБА_3, яка вказувала, що ОСОБА_2 не керував автомобілем, а просто сидів на водійському сидінні та чекав на допомогу, суд відноситься критично, оскільки доказів її присутності під час викладених в протоколі та зазначених самим ОСОБА_2 обставин суду не надано, тобто очевидцем вказаних подій вона не була. Крім того, вказаний свідок є знайомою правопорушника та в судовому засіданні її покази не спростовують ту обставину, що ОСОБА_2 до її приїзду добровільно розказав інспекторам поліції про обставини вчинення саме ним ДТП, а лише вказують на бажання допомогти своєму знайомому ОСОБА_2 уникнути адміністративної відповідальності за скоєні правопорушення.

Незважаючи на процесуальну позицію ОСОБА_2, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повністю підтверджується зібраними і дослідженими матеріалами справи: схемою місця ДТП (а.п. 4), а також оглянутому в судовому засіданні відео з нагрудних камер інспекторів, з яких вбачається, що під час приїзду працівників поліції ОСОБА_2 повідомив їм, що не впорався з керуванням та його занесло.

Правилами дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5). Ці вимоги Правил ОСОБА_2 було порушено та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Винність у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами.

Рапортом лейтенанта поліції ОСОБА_5, який працює на посаді заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону № 3, відповідно до якого за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська біля буд. 17д, було виявлено т/з Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1, в якому на водійському сидінні знаходився ОСОБА_2, який повідомив, що не впорався з керуванням, в результаті чого його автомобіль знесло та він зїхав з дороги, під час спілкування з останнім інспектором поліції було виявлені у ОСОБА_2 ознаки алкогольного спяніння, на пропозицію пройти огляд на стан спяніння останній відмовився від проходження огляду в присутності двох свідків, один з яких підтвердив цей факт в судовому засіданні.

Також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які засвідчили факт відмови ОСОБА_2 від огляду за допомогою приладу Alcotest 6820 для встановлення стану алкогольного спяніння.

Крім того в судовому засіданні судом було досліджено відеозапис з нагрудних камер інспекторів поліції, відповідно до яких, ОСОБА_2 було запропоновану пройти огляд на встановлення стану алкогольного спяніння, на що останній, розуміючи наслідки відмови від проходження, відмовився від проходження огляду.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Так, зокрема, винуватість водія доводиться обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об'єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей суд вважає вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною повністю. Судом зазначається, що різниця в нумерації будинків по вул. Гаванській, яке міститься в 2-х протоколах є суттєво технічною помилкою, оскільки в долучених до адміністративного протоколу серії ОБ №188546 додатках (рапорті патрульних поліцейських та поясненнях свідків зазначено саме буд.№17-Д по вул. Гаванській у м. Дніпро).

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та обставини, які пом'якшують та обтяжують його відповідальність, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Крім того ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення суд стягує з правопорушника 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тому з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40-1, ст. 283, ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Н.М. Грицаюк