Справа № 759/1000/19 Головуючий у суді І інстанції Бандура І.С.
Провадження № 33/824/1063/2019 Доповідач: Капічон О.М.
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А
іменем України
19 березня 2019 року м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М. за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Вареника А.М., Костюк Т.В., її представника адвоката Бережної Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу адвоката Вареника А.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого заступником директора ТОВ «Комплексбуд-НМ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до постанови судді, 07.01.2019 року ОСОБА_1 перешкоджав ОСОБА_3 побачитися з їх спільною малолітньою дитиною ОСОБА_4 , чим ОСОБА_1 здійснив психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_3 , тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Вареник А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року та закрити адміністративне провадження щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова не ґрунтується на вимогах законодавства та постановлена з порушенням вимог чинного законодавства та постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції належним чином не було перевірено факт складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 : чи правомірно чи безпідставно та без здійснення належної перевірки інформації, викладеної в заяві ОСОБА_3 складався протокол та чи була надана цій інформації належна оцінка. Адвокат вказує, що у своїй заяві ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_1 не пускав її 07.01.2019 року у належну йому квартиру до їх спільної дитини, після того, як за викликом ОСОБА_3 прибула поліція, між нею та ОСОБА_1 була досягнута домовленість про можливість відвідати дитину наступного дня, і ця інформація підтверджується матеріалами справи. У зв`язку з вказаними обставинами, на думку апелянта, шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 , відсутня, у зв`язку з чим, відсутній і склад адміністративного правопорушення. Окрім того, захисник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було допитано свідка сторони захисту, клопотання про допит якого було заявлено у встановленому порядку, не було долучено документи, заявлені ОСОБА_1 , а також не було надано жодної оцінки письмовим поясненням лейтенанта поліції ОСОБА_5 . На переконання адвоката, встановлені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 свою вину не визнає.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1 адвоката Вареника А.М., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; ОСОБА_3 та її представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 зазначених вимог повною мірою дотримано не було.
Так, відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь / дій або бездіяльності/ фізичного, психологічного чи економічного характеру / застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право/, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Так, відповідно до пояснень ОСОБА_1 , наданих дільничному офіцеру Святошинського УП ГУ НП в м. Києві Костріці К.В., з травня 2018 року між ним та дружиною склалися неприязні відносини, у зв`язку з тим, що дружина не доглядала за дитиною, часто відлучалася невідомо куди, була відсутня цілими днями, залишала хвору дитину на його матір. Не годувала дитину та не готувала їй їжу. Зазначає, що у їх спільного сина не було ніякого графіку його дружина могла покласти дитину спати й о 12 годині ночі. Через те, що син хворів, він не відвідував дитячий садочок. ОСОБА_3 чотири рази за останній рік давала дитині антибіотики, через що в нього були проблеми зі шлунком. ОСОБА_3 часто впадала в істерику, могла його побити. Він так далі жити не міг, через що в кінці серпня подав на розлучення. Після цього, ОСОБА_3 почала себе зухвало поводити вона та її син ОСОБА_6 почали погрожувати йому та його матері фізичною розправою, посадити його та його матір до в`язниці, а потім відібрати квартиру, якщо він не купить їй квартиру в Києві. Також ОСОБА_3 , у випадку, якщо ОСОБА_1 не купить їй квартиру, погрожувала забрати їх спільного сина та вивезти його до м. Донецьк. 07.01.2019 року до 17 години ОСОБА_1 не було вдома. Коли він приїхав його мати сказала, що знову приходила його дружина та залякувала й погрожувала фізичною розправою, якщо їй не придбають квартиру. Після 18 години пролунав телефонний дзвінок, сказали, що телефонують з поліції і просять відкрити двері. Він відчинив і там стояли поліцейські, які сказали, що прийшли з приводу того, що він не дозволяє дружині бачитися з дитиною. Він відповів, що не заперечує, але вона приїжджає пізно й починає сваритися. Також він зазначив, що неодноразово звертався до різних органів з приводу поведінки його дружини, й за той час, що вона з ним не проживає, їх спільна дитина стала почувати себе краще /а. с. 7-8/.
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що 25.10.2018 року її чоловік побив її, вона потрапила в лікарню, після якої вона зі своїм старшим сином не змогла потрапити до квартири, внаслідок чого вони лишилися без речей. З 25.10.2018 року вона лише один раз бачила сина. В Києві вона винаймає житло, її квартира знаходиться в Донецьку. 07.01.2019 року її не впустили до квартири, після чого вона викликала правників поліції. В присутності дільничного з чоловіком домовилася, що 08.01.2019 року вона зможе побачити сина. 08.01.2019 року вона приїхала, двері їй ніхто знову не відчинив, але поліцію не викликала, лише зателефонувала. Зазначає, що вона доглядала за сином, і насильство в сімї полягає в тому, що їй не дають бачитися з дитиною.
Представник ОСОБА_1 адвокат Вареник А.М. в суді апеляційної інстанції пояснив, що в матеріалах справи відсутні відомості, які вказували б на те, що ОСОБА_3 було завдано шкоду в розумінні ст. 173-2 КУпАП та зазначив, що на даний час триває судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини та про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який не віддавав дружині дитину в зв`язку з тим, що йому не було відомо її місце проживання, а також в зв`язку з погрозами останньої вивезти дитину до м. Донецька.
Представник ОСОБА_3 адвокат Бережна Я. С. підтвердила, що на даний час наявні судові спори щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та щодо визначення місця проживання дитини. Вважає, що насильство в даному випадку полягає в тому, що матері не дають бачитися з малолітньою дитиною.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пункт 14 ч.1 зазначеного Закону передбачає, що психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №191354 від 14.01.2019 року зазначено, що 07.01.2019 року ОСОБА_1 перешкоджав побачитися із спільною неповнолітньою дитиною громадянці ОСОБА_3 , чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_3 /а. с. 1/.
Однак, в даному протоколі не зазначено, в чому саме проявилося психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_3 .
Переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги вважаю, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 було вчинено психологічне насильство.
Так, доказами, долученими до справи не підтверджено, що ОСОБА_1 умисно вчиняв дії, направленні на завдання моральної шкоди ОСОБА_3 та завдав їй психологічного насильства.
Матеріали справи містять неодноразові звернення ОСОБА_1 до Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, служби в справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Президента України з приводу недопущення вивезення малолітнього сина до тимчасово окупованих територій в межах Донецької та Луганської областей.
В судовому засіданні було встановлено наявність конфліктної ситуації між подружжям та існування позову про визначення місця проживання дитини, які повинні вирішуватися в передбаченому законом порядку.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за доцільне скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року та закрити провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника Вареника А.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Капічон