33/804/212/19

Суддя 1-ої інстанції Гноєвой С.С.
Суддя доповідач Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2019 року м. Маріуполь
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду ОСОБА_1, за участю ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2019 року, якою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -
ВСТАНОВИВ:
З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 09.12.2018 року о 10-09 год. за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Перемоги, буд. 75, керував транспортним засобом ОСОБА_4, д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9а Правил Дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки.
На зазначену постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що працівники поліції провели огляд на стан алкогольного спяніння з порушенням процедури огляду, використовуючи не запакований мундштук. Звертає увагу, що під час розгляду в суді першої інстанції було порушено його право на справедливий суд, оскільки судовий розгляд був проведений за його відсутності. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та закрити адміністративну справу.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та його захисника, які в повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги, вважаю, що необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційну скаргу задовольнити за таких підстав.
Оскільки ОСОБА_2 не був присутнім під час винесення оскаржуваної постанови та отримав копію постанови лише 28.02.2019 р., вважаю за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання, окрім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся не в дату, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, тому ОСОБА_2 не зміг належним чином реалізувати свої процесуальні права. За таких умов, вважаю, що порушені процесуальні права апелянта, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Розглянувши справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний диск з відеозаписом подій 09.12.2018 року (а.с. 11), що стали підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, з відеозапису вбачається, що при проведенні огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки поліцейськими використовувався газоаналізатор «Драгер 6820». Використання даного вимірювального приладу передбачає застосування одноразових мундштуків. Під час проходження ОСОБА_2 огляду на стан спяніння поліцейський використав мундштук, який попередньо впав на землю. Даний факт заслуговує на увагу, оскільки використання мундштука, який контактував з поверхнею землі може спотворити результати проходження дослідження на стан алкогольного спяніння шляхом відображення хибних результатів. Тож вважати результати проведеного огляду на стан спяніння ОСОБА_2 допустимими суд апеляційної інстанції не може.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Зокрема ознаками алкогольного спяніння згідно п. 3 р. 1 вищевказаної інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.
З аналізу даної норми вбачається, що вона носить імперативний характер і зобовязує пройти огляд на стан спяніння лише у тому разі, якщо у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що водій перебуває у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.
Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 086782 від 09.12.2018 року (а.с. 3) відсутнє зазначення ознак алкогольного спяніння ОСОБА_2, які стали підставою для проходження огляду на стан спяніння. Разом з тим, такі ознаки викладені в акті огляду на стан алкогольного спяніння відносно ОСОБА_2, який складено вже після використання спеціального технічного засобу. Наведені протиріччя ставлять під сумнів законність проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_2, а отже вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції не може визнати допустимим доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказані сумніви щодо наявності ознак алкогольного спяніння ОСОБА_2, які стали підставою для проведення огляду на стан алкогольного спяніння, суд апеляційної інстанції тлумачить на користь ОСОБА_2, оскільки згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 наявні пояснення свідків, які засвідчують факт проходження ОСОБА_2 медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу. Так, з тексту пояснень свідка ОСОБА_5 (а.с. 6) вбачається, що підпис свідка піддавався зовнішньому впливу та не відповідає підпису, зробленому останнім в протоколі про адміністративне правопорушення, та в його поясненнях в графі ознайомлення зі ст. 63 Конституції України. Крім того, в поясненнях свідка ОСОБА_5 зазначено серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення, в якому він засвідчує своїм підписом проходження ОСОБА_2 огляду на стан спяніння на місці зупинки; однак в графі серії та номеру протоколу наявні виправлення, та вбачається, що серія протоколу була виправлена, такі самі виправлення в серії протоколу наявні і в поясненнях свідка ОСОБА_6 Даний факт ставить під сумнів достовірність цих пояснень, оскільки вони піддавалися механічному виправленню. Пояснення свідків зроблені на заготовленому бланку, зі змісту якого випливає, що водій ОСОБА_2 в присутності свідка пройшов медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, однак матеріали справи вказують, що ОСОБА_2 не проходив медичного огляду, а проходив огляд, який проводив поліцейський, тож пояснення свідків та матеріали справи містять суттєві протиріччя, які суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути. За таких підстав, вважати пояснення свідків допустимим доказом суд апеляційної інстанції не може.
Враховуючи вищенаведене, висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні даного адміністративного правопорушення є передчасним, не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на положеннях Закону.
Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б обєктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_2 інкримінованого адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2019 року відносно ОСОБА_2 - скасувати.
Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова