ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2700/19 Номер провадження 33/814/974/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , місце роботи не повідомив, РНОКПП - НОМЕР_1 , 16.04.2019р. притягувався до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 384 гривні 20 копійок судового збору .

Згідно з постановою судді , ОСОБА_1 03.07.2019р., о 16 годині 45 хвилин, в м. Лубни по просп. Володимирський, вдруге протягом року, керував транспортним засобом, автомобілем ГАЗ 31105, д/н/з НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку у лікаря нарколога за адресою м. Лубни, вул. Миру, 1.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу , в якій ставиться питання про скасування постанови та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційні вимоги обґрунтовує численними порушеннями , зокрема , розглядом справи без його участі. При цьому вказує, що жодної повістки про виклик в судове засіданні він не отримував та не знав про розгляд справи в суді , оскільки протокол при ньому не складався та його копію він не отримував.

Також , на переконання своїх апеляційних вимог вказує, що відео фіксація подій є неповною. З вказаного відео вбачається, що він продував технічний засіб декілька разів, проте жодного разу не показано було стан сп`яніння. Апелянт виправдовує свою поведінки тим, що він надихався випарів фарби та йому було погано.

Крім того, апелянт зазначає, що призначаючи покарання, судом не враховано його матеріального стану.

Позиція учасника судового провадження в судовому засіданні

В судове засідання особа , яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, будучи тричі належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав , а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП.

Мотиви суду

Вивчивши матеріали провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вважаю, що вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані в повному обсязі.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП , суддя суду першої інстанції в основу цього висновку поклав такі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення від 03 липня 2019 року в якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

-висновок КП «Лубенського обласного наркологічного диспансеру ПОР» щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння , згідно з яким ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

-відеозапис , з якого вбачається, що ОСОБА_1 03.07.2019 року о 16 год. 45 хв. по просп. Володимирський в м. Лубни, керував транспортним засобом ГАЗ 31105, д/н/з НОМЕР_2 . Був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. В ході встановлення особи ОСОБА_1 , з`ясувалося, що він має ознаки алкогольного сп`яніння. Водія з його згоди було доставлено КП «Лубенський обласний наркологічний диспансер ПОР» та проведено медичний огляд на виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, за результатами якого ОСОБА_1 перебуває стані алкогольного сп`яніння;

-копію Лубенського міськрайонного суду від 16.04.2019р. про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Навівши зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП.

Із вказаним висновком судді погоджується і апеляційний суд.

Натомість доводи апеляції щодо незаконності судового рішення є непереконливими, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами.

Так , під час апеляційного перегляду постанови , було переглянуто відеозапис із бодікамер , із перебігу подій , які на них зафіксовані встановлено , що водій ОСОБА_2 був зупинений у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху. Законність цього зупинення підтверджується копіями постанов, складених 03.07.2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, вчинення яких за часом співпадає із часом вчинення адмінправопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Після зупинення водія ОСОБА_2 у нього було виявлено ознаки сп`яніння та запропоновано пройти обстеження.

З подій , які зафіксовані у КП «Лубенський обласний наркологічний диспансер ПОР» вбачається , що справді , ОСОБА_2 декілька разів продував Драгер, проте не всі спроби були успішними , тому йому пропонували його продувати повторно.

Окрім цього , із відеозапису вбачається , що поведінка ОСОБА_2 була неадекватна та відповідала усім ознакам особи, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те , що він надихався фарби , що виправдовує його поведінку є сумнівними та розцінюються як спосіб уникнення відповідальності.

Крім того , медичними працівниками неодноразово наголошувалося на тому, що з ротової порожнини ОСОБА_3 .Є чути запах алкоголю.

За результатами вказаного огляду було складено висновок , згідно з яким ОСОБА_2 перебував в стані сп`яніння.

Згідно з законодавством , зокрема інструкціями , якими керуються лікарі наркологи під час проведення огляду осіб на виявлення стану сп`яніння , вони повноважні встановлювати цей стан , окрім іншого і на підставі зовнішніх ознак та фізіологічних показників.

Тому ставити під сумнів законність Медичного висновку через те , що на відео , яке міститься в матеріалах справи не зафіксовано показники алкотестера , як про це зазначає апелянт , апеляційний суд вважає безпідставним.

Що стосується доводів апеляції про порушення прав особи, через те , що справа була розглянута за його відсутності, то суддею суду першої інстанції була надана цьому факту правильна оцінка з чим погоджується і апеляційний суд.

З матеріалів справи вбачається, що судом неодноразово направлялися на адресу проживання ОСОБА_2 повідомлення, але останній до суду не з`являвся.

При цьому варто звернути увагу , що ОСОБА_2 був обізнаний про те, що в провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області знаходяться матеріали справи про адміністративне провадження, а тому він мав об`єктивну можливість як особисто так і скориставшись послугами адвоката, приймати участь при розгляді справи, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, суд обґрунтовано розглянув матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у відсутності останнього, не порушуючи законні права та інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому варто звернути увагу , що поведінка ОСОБА_2 щодо участі в судовому засіданні була аналогічною із поведінкою під час розгляду його апеляційної скарги.

Крім того, звертаю увагу, що сам по собі факт розгляду справи за відсутності особи не є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Також варто зазначити, що права ОСОБА_2 на участь у судовому розгляді могли б бути відновлені в ході апеляційного розгляду. Йому, в разі з`явлення до апеляційного суду, була б надана можливість вільно надавати докази, доводити перед судом їх обґрунтованість, проте, ОСОБА_2 своїм правом не скористався , в судові засідання до апеляційного суду так і не з`явився, будучи тричі належним чином повідомленим про час , день та місце розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про накладення дуже суворого стягнення , не врахування при цьому матеріального стану, то суд також вважає їх безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Тобто санкцією цієї статті ( ч. 2) передбачений тільки один , безальтернативний вид стягнення.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника не повинні враховуватись (Гл.10 КУпАП).

Суд ці обставини врахував, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення, є достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження скоєння нових правопорушень.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП.

Порушень законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року щодо нього без змін;

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає

Суддя А.О. Рябішин