ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Тимошенка О.С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 січня 2019 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в.о. начальника Служби автомобільних доріг в Миколаївській області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та провадження по справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановлено судом, 27 серпня 2018 року, ОСОБА_1, будучи в.о. начальника Служби автомобільних доріг в Миколаївській області, порушив вимоги п. 3.1 ДСТУ-3587, ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про автомобільні дороги", що виразилось в наявності ям, вибоїн та руйнувань, що призвело до дорожньо-транспортних пригод з матеріальними збитками, що сталися 27.08.2018 р. на 155 км автомобільної дороги Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, поблизу с. Ольгополь за участю транспортного засобу RENAULT Kangoo, державний номер, СА 3112 АН, під керуванням ОСОБА_2 та 27.08.2018 р. на 197-198 км автомобільної дороги Р-55 Одеса-Вознесенськ-Новий Буг, поблизу с. Ковалівка за участю транспортного засобу AUDI A6, державний номер JSL566, під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що зі змістом протоколів про адміністративне правопорушення та взагалі із законністю процедури притягнення його до відповідальності він не згоден. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Стверджує, що він не був повідомлений про складення відносно нього протоколів та вони йому не вручалися. Зі змістом вказаних протоколів він ознайомився лише після отримання їх в Єланецькому районному суді Миколаївської області.

Вказує на те, що протокол №1 містить виправлення в частині зазначення дати його складення та дати вчинення адміністративного правопорушення, які є обов'язковими реквізитами офіційних документів, відповідно до ст. 256 КУпАП. Також додає, що наявність суттєвих недоліків протоколу, зафіксовано в постанові Єланецького районного суду Миколаївської області від 19.11.2018 р.

На думку апелянта, зміст протоколів та матеріалів справи в цілому, не дають змогу встановити, які порушення ним допущено та в чому вони проявляються. Вважає, що посилання в протоколах на нормативно-правові акти в цілому, не дає підстав з'ясувати, за що саме він притягується до адміністративної відповідальності.

Вважає, що у разі наявності пошкоджень дорожнього полотна, у протоколі необхідно було зазначати, які саме пошкодження виявлено, чи перевищують вони гранично допустимі розміри пошкодження площі покриття, чи перевищено гранично допустимі терміни їх ліквідації з моменту виявлення, хто є експлуатуючою організацією, і що саме могло слугувати підставою для вчинення адміністративного правопорушення, чого зроблено не було.

На думку апелянта, не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення такого обов'язкового реквізиту, як «суть адміністративного правопорушення», прямо порушує вимоги ст. 256 КУпАП та унеможливлює розгляд такого протоколу по суті.

Щодо підстав складання протоколів про адміністративне правопорушення, апелянт зазначив, що протоколи складено відносно нього як виконуючого обовязки Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (далі Служба).

Стверджує, що Служба не може самостійно виконувати ремонти, реконструкції доріг чи комплекс робіт з експлуатаційного утримання. Вказані роботи підлягають виконанню виключно підрядними організаціями, з якими Службою укладено відповідні договори.

Вказує, що станом на 12.09.2018 р. діє Договір №1-Б на експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в Миколаївській області, в тому числі і автомобільних доріг Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв та Р-55 Одеса-Вознесенськ-Новий Буг. Зазначає, що підрядником за цим договором виступає ДП «Миколаївський облавтодор», до обов'язків якого віднесено здійснення експлуатаційного утримання визначених договором автомобільних доріг, відповідно до наданих Службою завдань та невідкладне інформування Служби про виявлені нові дефекти дорожнього покриття, з негайним встановленням необхідних технічних засобів організації дорожнього руху, відповідно до діючих нормативів.

На думку апелянта, вказане свідчить про те, що в разі наявності пошкоджень дорожнього покриття та не вжиття термінових заходів з їх огородження з паралельним повідомленням Замовника про це, - саме посадові особи ДП «Миколаївський облавтодор» можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Стверджує, що ніякого інформування Служби про наявність пошкоджень дорожнього покриття ДП «Миколаївський облавтодор» не здійснювало, про що він зазначив у запереченнях на протоколи про адміністративне правопорушення з наданням підтверджуючих документів.

Однак, надані заперечення суддя не взяв до уваги, що на думку апелянта, призвело до винесення незаконного судового рішення, яке прямо порушує його права та інтереси. Вважає, що викладені в запереченнях обставини, виключають його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, яка є обов'язковою складовою адміністративного правопорушення, що не враховано суддею при винесенні оскаржуваної постанови. А тому, на думку апелянта, в його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 повторно до апеляційного суду не зявився, належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, про що свідчать зворотні повідомлення, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суддя не дотримався.

Обґрунтовуючи свої висновки, суддя зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії БД №210404 та серії БД №210403 від 12.09.2018 р., а також зібраними по справі доказами.

З даними висновками суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, серії БД №210404 від 12.09.2018 р., 27.08.2018 р. на автомобільній дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, 155 км, поблизу с. Ольгополь, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля RENAULT Kangoo, під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Крім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення, серії БД №210403 від 12.09.2018 р. вбачається, що 27.08.2018 р. на автомобільній дорозі Р-55 Одеса-Вознесенськ-Новий Буг, 197-198 км, поблизу с. Ковалівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI A6, під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

За висновком судді, вказаними діями ОСОБА_1, будучи в.о. начальника Служби автомобільних доріг в Миколаївській області, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 4 ст. 140 КупАП.

Проте, дослідивши зазначені протоколи, апеляційний суд прийшов до висновку, що у протоколах не вказано суті адміністративного правопорушення (опису установлених обставин), вчинення якого інкримінується ОСОБА_1

Зі змісту вказаних протоколів вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3.1.1 ДСТУ-3587-97, ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про автомобільні дороги", що виразилось в наявності ям, вибоїн та руйнувань, що призвело до дорожньо-транспортних пригод з матеріальними збитками.

Так, Закон України «Про дорожній рух» в цілому регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обовязки і відповідальність субєктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, обєднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 12 вказаного Закону передбачає низку прав та обовязків посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд.

Проте, у протоколах не конкретизовано, які саме обовязки не виконав ОСОБА_1, які порушення він допустив та у чому вони полягають.

ДСТУ-3587-97 «Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять», посилання на який міститься у протоколах, взагалі не регламентує правил дорожнього руху та не може відображати суті адміністративного правопорушення в цій сфері.

Пункти 3.1 та 3.2 ДСТУ 3587-97 регламентують технічні характеристики покриття проїзної частини та визначають обовязки по перевірці їх експлуатуючими організаціями або встановлюють термін для ліквідації.

Тобто, за змістом протоколів про адміністративне правопорушення, дані, які в них зазначені, не надають змоги встановити, які саме порушення допущено ОСОБА_1

У разі наявності пошкоджень дорожнього покриття, в протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме пошкодження дорожнього покриття виявлено, чи перевищують вони гранично допустимі розміри пошкодження площі покриття, чи перевищено гранично допустимі терміни їх ліквідації з моменту виявлення, хто є експлуатуючою організацією, тобто що саме слугувало підставою для складання протоколу про адміністративного правопорушення.

Не зазначення у протоколах про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення порушує вимоги ст. 256 КУпАП та унеможливлює розгляд таких протоколів по суті.

Виходячи із положень статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за висунутим обвинуваченням, і доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Даних про отримання ОСОБА_1 протоколу та/або відмови від його отримання, матеріали справи про адміністративне правопорушення, не містять.

Відповідно до вимог пункту «a» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», особа, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що про складання відносно нього протоколів він не був повідомлений та вони йому не вручалися. Зі змістом вказаних протоколів він ознайомився лише після отримання їх в суді першої інстанції.

За наведеного, порушення порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, та не зазначення у протоколах обовязкового реквізиту суті адміністративного правопорушення, позбавляє процесуальної можливості орган (посадову особу), уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, зясувати обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, відтак, і наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За такого, апеляційний суд вважає, що суддя дійшла до невірного висновку, що протоколи про адміністративне правопорушення складено з додержання вимог статті 256 КУпАП.

У такому вигляді вони не можуть бути предметом судового розгляду, оскільки викликають обґрунтовані сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Ці сумніви, відповідно до положень частини 3 статті 62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови, оскільки суддя притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за протоколами, які складені з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, у звязку чим прийшов до невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та провадження по справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова