КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/76/2019 Постанова винесена суддею Коляденко П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та захисника Костріци С.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника Костріци С.Ю. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Москва (Росія), громадянина України, з незакінченою вищоюосвітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Згідно з постановою суду, 26 квітня 2018 року о 18 год. по пр. Григоренка, 30 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота Прадо», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, тремтіння пальців рук, порушення координації, від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Костріца С.Ю., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні постанови було порушено право ОСОБА_2 на справедливий судовий розгляд, порушено принципи верховенства права, законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом, а також суд недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухваливши його на припущеннях і здогадках лише одного зі свідків, а не на наявних фактах.

Крім того, судом не було досліджено самого протоколу про адміністративне правопорушення та не дано висновку про відповідність його змісту вимогам закону.

Між тим, складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення вимогам закону не відповідає, оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості знати та розуміти за вчинення якого правопорушення його притягають до відповідальності, так як йому не було вручено один з екземплярів протоколу про адміністративне правопорушення, що суперечить ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Окрім цього, огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП вважається недійсним, а у випадку з ОСОБА_2 поліцейські не доставили його до спеціального закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, а протокол про адміністративне правопорушення розпочали складати лише через 40 хв. з моменту виникнення підстав для проведення огляду особи на стан алкогольного сп'яніння, чим унеможливили можливість доведення факту стану алкогольного сп'яніння, і до того ж у протоколі в якості свідка вказано особу, яка працює на посаді слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4, що викликає сумнів у достовірності його показів.

Отже, сама по собі відмова особи пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, не є доказом того, що особа перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Більше того, закон в імперативному порядку чітко встановлює обов'язок поліцейського доставити особу до закладу охорони здоров'я в разі відмови її пройти огляд на стан сп'яніння з використанням технічних засобів.

Тому, суд належним чином не дослідив доказів, які містяться в матеріалах справи, не надав їм належної правової оцінки, а натомість, своєю постановою визнав їх достатніми для притягнення особи до адміністративної відповідальності, всупереч того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення ще не є доказом вини особи.

Окрім цього, постанова суду базується лише на показах одного свідка, а саме працівника поліції Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4, інших доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а також судом не встановлено і фактичних обставин справи, а саме, як і коли поліцейські виявили вчинене адміністративне правопорушення.

Також судом безпідставно не взято до уваги доказів невинуватості ОСОБА_2, а саме пояснень свідка ОСОБА_5, яка показала, що саме вона перебувала за кермом автомобіля; свідка ОСОБА_6, який не бачив, як ОСОБА_2 керував транспортним засобом; пояснень самого ОСОБА_2, про те, що автомобілем керувала його дружина, а не він; відеозапис з нагрудних реєстраторів працівників поліції, який не містить відомостей (сюжетів), як ОСОБА_2 керує транспортним засобом або виходить із-за керма автомобіля, натомість, вбачається, як він стоїть біля автомобіля, а його дружина чітко вказує, що за кермом автомобіля перебувала вона, та не допитано інспектора поліції ОСОБА_7, який склав адміністративний протокол та міг би пояснити, як і коли він виявив вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_2

Крім того зазначає, що у коментованій ст. 130 КУпАП не передбачено відповідальності особи за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння на вимогу працівника поліції, у ній йдеться виключно про керування транспортним засобом у стані сп'яніння, а п. 2.5 ПДР, на порушення якого в протоколі посилається поліцейський, стосується лише обов'язку особи виконати вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан сп'яніння, а не будь-який інший огляд на стан сп'яніння з використанням технічних засобів. Більш того, у вказаному п. 2.5 ПДР не йдеться про заборону керувати транспортним засобом у стані сп'яніння, оскільки такий обов'язок передбачений п. 2.9 (а) ПДР.

Таким чином, на думку апелянта, в діях ОСОБА_2 відсутній не лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а й відсутня сама подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як зазначена стаття Закону не передбачає відповідальності за невиконання особою вимоги працівника поліції.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2 та захисника Костріци С.Ю. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, а також рапорті інспектора поліції.

Що стосується доводів апелянта про порушення інспекторами поліції порядку проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп'яніння, а саме - що працівники поліції намагались провести такий огляд на місці, а не доставили його до медичного закладу, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_2 працівниками поліції протягом тривалого проміжку часу, неодноразово, в присутності свідків, пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров'я, але ОСОБА_2 відмовився від будь-якого огляду, обґрунтовуючи це тим, що він автомобілем не керував, а стояв поряд та пив пиво, тоді працівниками поліції йому було роз'яснено, що у разі його відмови від проходження огляду на приладі «Драгер» або у лікаря-нарколога, відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але він категорично відмовився від проходження будь-якого огляду (на місці з використанням спеціального технічного засобу або в закладі охорони здоров'я), у зв'язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заперечував того, що, коли до нього підійшли працівники поліції, він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки не керував автомобілем, так як був сильно випившим, а ним керувала його дружина, яка, припарковуючись, зупинила автомобіль на зеленій зоні, та в цей момент до них підійшов сторонній чоловік і запропонував їм свою допомогу у перепаркуванні автомобіля з зеленої зони, але він почав йому відповідати в грубій формі та, не звертаючи на нього увагу, пішов у магазин, де купив собі пива, а, повернувшись до свого автомобіля, став чекати на своїх друзів, тоді цей чоловік повідомив, що він є працівником поліції та викликав поліцію, яка в подальшому склала відносно нього протокол, не взявши до уваги його пояснення та пояснення його дружини, що він автомобілем не керував.

До того ж, як свідчить відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ні ОСОБА_2, ні його дружина, наголошуючи постійно на тому, що ОСОБА_2 автомобілем не керував, а стояв поруч та вживав пиво, жодного разу у присутності свідків не вказали на той факт, що автомобілем керувала саме вона, а не ОСОБА_2

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що він не керував автомобілем так як перебував у стані алкогольного сп'яніння, а автомобілем керувала його дружина, не відповідають дійсності та спростовуються наданими під час апеляційного розгляду поясненнями свідка ОСОБА_4, який пояснив, що 26.04.2018 року приблизно о 18 год. він, рухаючись на своєму автомобілі по вул. Здолбунівській, повертався додому та, доїхавши до перехрестя пр. Григоренка. мав намір виконати поворот праворуч, але в цей момент із зустрічної смуги виїхав автомобіль «Тойота» та повернув ліворуч, не надавши йому перевагу у русі. Це його здивувало, тому він поїхав за ним по пр. Григоренка в напрямку вул. Ахматової. Водійське скло в автомобілі «Тойота» було відчинено, в салоні грала музика і водій або говорив, або співав, більше нікого в салоні автомобіля видно не було. Далі, їдучі за ним, він бачив, як водій неодноразово порушував ПДР при перестроюванні у різні смуги. Біля будинку 30 по пр. Григоренка водій заїхав у двір та припаркувався, заїхавши на тротуар - зелену зону, збивши маленьке деревце. Він також припаркувався та, підійшовши до водія, який в автомобілі був один та перебував у стані алкогольного сп'яніння, оскільки від нього було чутно запах алкоголю, запропонував йому перепаркувати автомобіль із зеленої зони, але водій агресивно відмовився та, вийшовши з автомобіля, пішов у магазин, де купив пляшку пива, і почав його вживати. При цьому водій постійно його ображав, тоді він повідомив, що він є працівником поліції та буде викликати поліцію. Потім прийшла дружина водія з двома чоловіками і він почав їй нарікати, що вона не приїхала та його не забрала, та які почали намагатися умовити його забрати заяву, на що він відмовився. В подальшому приїхали працівники поліції, запросили двох свідків, у присутності яких водій - ОСОБА_2 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Також свідок зазначив, що під час руху за автомобілем "Тойота", останнім керував саме ОСОБА_2 і весь цей час, з моменту зупинки автомобіля «Тойота» і до приїзду працівників поліції, він, приблизно на відстані 5-10 метрів, постійно перебував поряд з припаркованим автомобілем ОСОБА_2, і з салону автомобіля, крім самого водія ОСОБА_2, більше ніхто не виходив.

Твердження ОСОБА_2 та його захисника про упередженість свідка ОСОБА_4, оскільки він є працівником поліції, є малопереконливими, так як будь-яких даних про зацікавленість свідка по даній справі матеріали адміністративного провадження не містять, а до того ж з пояснень допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_4 слідує, що він заїхав за автомобілем ОСОБА_2 на пр. Григоренка, оскільки там проживає, але раніше ОСОБА_2 не бачив, і підстав його обмовляти у нього не має, та він лише запропонував ОСОБА_2 перепаркувати його автомобіль з зеленої зони, але у останнього на це була агресивна поведінка, при цьому зазначив, що ніяких протиправних дій він не усував і не застосовував до ОСОБА_2 ніякої фізичної сили, а виклик ним працівників поліції був зумовлений тим, що водій вийшов з-за керма в стані алкогольного сп'яніння, і, якби він не почав сперечатися та ображати його, то він би і не помітив, що водій перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Що стосується доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_5 про те, що 26.04.2018 року транспортним засобом керувала саме вона, а не її чоловік ОСОБА_2, то вони також є безпідставні, оскільки даний свідок є зацікавленою особою та її пояснення суперечать іншим доказам по справі.

Та обставина, що безпосередньо в суді не допитувався інспектор ПП ОСОБА_7, який брав участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки рапорт інспектора ПП, відповідно до ст. 251 КУпАП, був досліджений суддею та прийнятий до уваги як такий, що узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо тверджень апелянта про невручення ОСОБА_2 другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення, то це не суперечить вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка передбачає необхідність вручення другого примірника протоколу особі, яка притягається до відповідальності, під розписку, а, як вбачається з наявних в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, ОСОБА_2 пропонувалось ознайомитися з протоколом та надати свої пояснення, однак ОСОБА_2 у присутності двох свідків відмовився від ознайомлення з протоколом та підпису в ньому, а також надання пояснень та таким чином фактично і від отримання його другого примірника, у зв'язку з чим працівником поліції ОСОБА_2 вголос було зачитано зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз'яснено його суть.

Стосовно доводів захисника про відсутність в матеріалах справи відеозапису безпосереднього керування ОСОБА_2 транспортним засобом, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки даний факт підтверджений свідком ОСОБА_4, що також підтверджується і рапортом інспектора поліції ОСОБА_7 про те, що 26.04.2018 року о 18 год. 11 хв. від оперативного чергового «Київ-55» отримали виклик про те, що по пр. П. Григоренка, 30 заявник ОСОБА_4 затримав водія автомобіля «Тойота Прадо», номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Прибувши на місце було виявлено водія гр. ОСОБА_2 поруч з припаркованим автомобілем «Тойота Прадо», номерний знак НОМЕР_1, який пред'являти посвідчення водія та реєстраційні документи відмовився, був з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога відмовився у присутності двох свідків, а також і від підпису та написання пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Костріци С.Ю. про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній не лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а й відсутня сама подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як зазначена стаття Закону не передбачає відповідальності за невиконання особою вимоги працівника поліції, то вони є безпідставнимиз огляду на наступне.

Питання про проходження особами, які керують транспортними засобами огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, урегульоване в ст. 266 КУпАП (в редакції від 14 липня 2015 року, яка набрала чинності з 8 серпня 2015 року), якою передбачено, що такий огляд проводиться на вимогу поліцейського на місці з використанням спеціального технічного засобу у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

За правилами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовані повно та об'єктивно, а вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_2 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_2 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга захисника Костріци С.Ю. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Костріци С.Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.