ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/430/19 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю апелянта ОСОБА_1 , адвоката Ващука Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 01 вересня 2019 року о 22 год. 10 хв в м.Тернополі по вул.Овочева,5, керував автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, від проходження огляду на місці зупинки та стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотеста «Drager Alcotest 6810» (повірка дійсна 07.12.2019 року) або проїхати в медичний заклад категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Зазначає про відсутність будь-яких доказів, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом.

Стверджує, що із відеоматеріалів із нагрудних камер працівників поліції не можливо зробити висновок про керування ним транспортним засобом, оскільки на відео не зафіксовано ні моменту руху транспортного засобу, ні моменту його зупинки працівниками поліції.

Посилається на те, що працівники поліції всупереч вимогам ст. 266 КУпАП та п.п.8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2015 року №1413/27858 не оформили направлення на огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння та не долучили його до матеріалів справи.

Стверджує, що він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння за допомогою Драгера-6810, однак працівники поліції проігнорували його прохання щодо проходження огляду, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Вказує, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, а сам ініціював його проходження, бажаючи здати біологічний матеріал (кров) для дослідження.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено з істотними порушеннями вимог ст.256 КУпАП, зокрема, обставини, які зазначені у протоколі не відповідають фактичним обставинам події. Крім цього, наголошує, що працівники поліції всупереч вимогам закону не відібрали від нього письмові пояснення, а у письмових поясненнях свідків не вказано інформації щодо часу вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу про адміністративне правопорушення без допиту свідків, порушивши при цьому принцип безпосередності дослідження судом доказів.

Посилається на порушення судом першої інстанції його права на захист, оскільки судовий розгляд проведено без його участі за відсутності доказів його належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що судом здійснено розгляд справи без його участі, а копію постанови суду він отримав 12.11.2019 року, що позбавило його можливості оскаржити її у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 , адвоката Ващука Я.С., які підтримали подану апеляцію та просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.09.2019 року серії ОБ №196153 поліцейським роти №2 УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Кривокульською О.Р. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 01 вересня 2019 року о 22 год. 10 хв в м.Тернополі по вул.Овочева,5, автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, від проходження огляду на місці зупинки та стан алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотеста «Drager Alcotest 6810» (повірка дійсна 07.12.2019 року) або проїхати в медичний заклад категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254,256 КУпАП, тому є належними доказом по справі.

Факт відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що 01 вересня 2019 року близько 22 год. 35 хв. в їх присутності працівниками поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер чи в медичному закладі, на що останній відмовився.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду для визнання стану алкогольного сп`яніння підтверджується також відеоматеріалами з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, з відеозапису камер поліцейських вбачається, що на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння в присутності двох свідків на місці зупинки за допомогою технічного засобу Драгер чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до пункту п.2.5. Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції зроблена у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735 за наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя у присутності двох свідків, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі, що підтверджується поясненнями свідків та відеозаписами із нагрудних камер поліцейських.

Доводи апелянта про те, що він бажав пройти огляд у медичному закладі шляхом здачі біологічного матеріалу (крові), проте працівники поліції безпідставно не забезпечили його доставку у медичний заклад, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.9 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1413/27858 в закладах охорони здоров`я використовується вимірювальна техніка та обладнання, дозволені МОЗ, із відповідним сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу, а відповідно до п.п. 7, 14 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю у закладах охорони здоров`я обов`язково проводиться лише: якщо водій як учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, чи для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, ознак яких у ОСОБА_1 на момент зупинки транспортного засобу, виявлено не було.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія транспортного засобу на огляд в медичний заклад з метою виявлення стану сп`яніння, оскільки відповідно до розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння надається працівниками поліції у разі відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та виявлення водієм бажання пройти такий огляд у медичному закладі. Як встановлено судом, ОСОБА_1 від такого огляду відмовився.

Твердження апелянта про те, що свідкам не було відомо чи керував він транспортним засобом є безпідставні, так як відповідно до вищевказаної Інструкції свідки повинні бути присутні лише при огляді водія на стан сп`яніння та у довільній формі надати письмові пояснення щодо події, яка відбулась у їх присутності.

Посилання ОСОБА_1 на порушення працівниками поліції при складанні протоколу у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи його письмових пояснень є необґрунтованими, оскільки ст. 256 КУпАП не містить імперативної вимоги щодо обов`язковості надання письмових пояснень особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та відповідно долучення їх до матеріалів справи.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з істотним порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наведеного апелянтом припущення.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, письмовими та зафіксованими на відеозаписі поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вказали, що автомобіль ОСОБА_1 був припаркований попереду їхнього авто, та бачили як виїжджаючи водій ОСОБА_1 зачепив їх транспортний засіб, однак із-за малозначного пошкодження їх автомобіля відмовились від складення протоколу щодо ДТП. Вказані пояснення свідків підтверджуються рапортом від 01.09.2019 року, складеним інспектором роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Обаранчуком І. Окрім цього, як вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських, водій ОСОБА_1 ствердив, що перепарковував свій транспортний засіб, тобто здійснював керування ним.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 щодо порушення принципу безпосередності дослідження письмових пояснень свідків, оскільки це не перешкодило суду повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідити докази у справі, достовірно встановити обставини, що мають значення для справи та відповідно до ст.252 КУпАП дати їм належну правову оцінку.

Посилання апелянта на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки розглянуто справу без його участі, є необґрунтованим, оскільки він неодноразово повідомлявся про час і день слухання справи, однак не проявив належної процесуальної поведінки та зацікавленості, не з`явившись в судове засідання та не повідомив суд про причину своєї неявки.

Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КпАП України для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі- відсутні.

Оскільки справу розглянуто судом 07 жовтня 2019 року без участі ОСОБА_1 , копію постанови суду він отримав 12 листопада 2019 року, тому, подавши апеляційну скаргу 19 листопада 2019 року, не пропустив визначений законом десятиденний строк на апеляційне оскарження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис