Провадження №3/428/185/2019
Постанова

іменем України

14 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Подрябінкіної М.О.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 4 ст. 121 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, посвідчення водія АІА 059435, який працює приватним підприємцем, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1,

встановив:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 Р.В., на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 122594, складеного 23.12.2018 поліцейським 1 взводу 1 роти батальйону УПП в Луганській області ОСОБА_2

Як вбачається з зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 23.12.2018 о 00 годині 23 хвилин ОСОБА_1 у м. Сєвєродонецьк керував транспортним засобом, який підлягає обовязковому технічному контролю, але завчасно його не пройшов, протягом року, чим порушив п 31.3 «б» Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП не визнав та пояснив, що 23.12.2018, приблизно о 01-00 год., він повертався з командировки, рухався по ш. Будівельників у м. Сєвєродонецьку. Був зупинений працівниками поліції. На прохання працівника поліції надав документи. Йому повідомили, що зупинили працівники через те, що на його транспортному засобі не горів габаритний вогник. Він перевірив, габаритний вогник горів. Працівники поліції вирішили перевірити його транспортний засіб, страховку тощо. Після працівники поліції повідомили, що у його транспортного засобу пропущений строк проходження технічного огляду. Після чого було складено протокол, а він поїхав далі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він працює працівником патрульної поліції. 23.12.2.2018 перебував на чергуванні у м. Сєвєродонецьку. Приблизно о 01-00 годині були виявлено рух транспортного засобу у якого не горів габаритний вогник. Після чого було зупинено даний транспортний засіб, яким виявився мікроавтобус марки «ГАЗель», під керуванням ОСОБА_1 Під час зупинки вже було виявлено, що габаритний вогник вже горів. Однак під час бесіди та огляду транспортного засобу було встановлено, що транспортний засіб не пройшов вчасно технічний огляд. Після чого було складено протокол за фактом не проходження технічного огляду транспортного засобу.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності з ч. 4 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою - третьою цієї статті, а саме: керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Проте, представниками поліції при складанні протоколу відносно ОСОБА_1, а також при оформленні матеріалів, які надані суду в якості доказів, не було надано відомостей про те, який транспортний засіб та чому має проходити обовязковий технічний контроль. Також протокол не містить посилання на те, коли проходив в останнє цей контроль транспортний засіб, і коли настав строк повторного проходження технічного огляду. Таким чином суд не може надати оцінку викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин щодо керування транспортним засобом, що підлягає обовязковому технічному контролю. Тим більш, протокол не містить посилання на положення Закону, яким визначено обовязок проходження транспортним засобом, який належить ОСОБА_1 такого технічного огляду.

Суду в якості доказів також не було надано відеозапис з нагрудної камери особи, якою складався протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 122594, що також не надає можливості суду оцінити у сукупності обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення з подіями, які мали місці під час зупинення ОСОБА_1 та складання у його відношенні протоколу. Суду взагалі не надано документів та відомостей про причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1

Також в матеріалах справи відсутні належні докази, щодо повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП, оскільки єдиним доказом притягнення до адміністративної відповідальності є постанова, винесена уповноваженим органом.

Інших доказів, які б свідчили про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП до матеріалів справи не додано.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обовязок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997 передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обовязку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточія проти Італії», рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інш. проти Австрії»).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 284, 294 КУпАП України, суд,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП України, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 122594 від 23.12.2018, закрити у зв'язку з відсутністю в її діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.121 КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова