КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юрдига О.С.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -ОСОБА_2, її захисника Лахтадира О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції, розглянувши справу за її відсутності, всупереч вимогам ст.255 КУпАП, не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначає, що працівники поліції не пропонували їй пройти огляд на стан сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Вказує на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не сформульовано який саме огляд і у який спосіб вона мала б пройти на вимогу поліцейського.

Звертає увагу на відсутність у матеріалах справи направлення для проходження огляду на стан сп`яніння та даних щодо відсторонення її від керування транспортними засобами, що спростовує висновки, викладені протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду щодо її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника Лахтадира О.І., які просили задовольнити апеляційну скаргу, приходжу до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин є правильним.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 271679 від 23 вересня 2018 року, водій ОСОБА_2 23 вересня 2018 року о 00 год. 10 хв. керувала автомобілем «Порше», реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Києві по вул.Столичне шосе, 90, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.2.5 ПДРУкраїни, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленному порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 271679 від 23 вересня 2018 року; письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі; відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, долученого до матеріалів адміністративної справи та оглянутого в суді апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст.ст. 31, 40 ЗУ "Про Національну поліцію", наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них" та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 "Про порядок зберігання, використання відеозапису та відеореєстраторів патрульних" чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Дані відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, повністю підтверджують обставини викладені у протоколі та постанові суду, у тому числі відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, а відтак порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складено уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП у присутності свідків, дані про яких зазначено у протоколі.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особисто розписалися у письмових поясненнях і підстав вважати їх недопустимими у суду немає.

Окрім того, судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо забезпечення явки вказаних свідків у судове засідання, однак на виклик до суду вони не з`явилися, проте підтвердили у телефонному режимі свої пояснення щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у їх присутності.

Відсутність у матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного/алкогольного сп`яніння, не спростовує факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки згідно наявних у справі доказів, ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи ОСОБА_2 про те, що працівники поліції не пропонували їй пройти огляд на стан сп'яніння, спростовуються наведеними доказами, зокрема, даними відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, долученого до матеріалів адміністративної справи.

Доводи ОСОБА_2 щодо відсутності даних про відсторонення її від керування транспортними засобами не спростовують її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, особливу суспільну небезпечність скоєного правопорушення, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність.

Приймаючи рішення у справі вважаю за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За таких обставин, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року щодо ОСОБА_2 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 04грудня 2018 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С. Юрдига