ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/819/94/19 Доповідач: Приходько Л.А.
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходько Л.А.,

секретар судового засідання Зварич С. А.,

за участі: захисника особи, відносно якої провадження в справі про адміністративне правопорушення закрите ОСОБА_2 - адвоката Гречаної Єлизавети Йосипівни; захисників потерпілого ОСОБА_4 - адвоката Притикіна Ігоря Ігоревича, адвоката Курносенка Дмитра Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні апеляційну скаргу захисника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката Притикіна І.І. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи судом строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_4, в особі свого представника Притикіна І.І., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_4 - адвокат Притикін І.І. зазначає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи не об'єктивно і поверхнево, належним чином не мотивував прийняте рішення. При цьому порушив права потерпілого, передбачені ст.269 КУпАП, розглянувши справу у його відсутність, без належного повідомлення про її розгляд. Судом не було вирішено питання про винуватість чи не винуватість ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не проаналізовано наявні в матеріалах справи докази. За тих обставин, що транспортні засоби отримали механічні пошкодження і водіям заподіяно майнову шкоду, вважає важливим встановити факт вчинення адміністративного правопорушення і визначити винну особу.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що не був повідомлений про дату та час розгляду справи і про наявність постанови суду дізнався з відкритого державного реєстру судових рішень лише 27 січня 2019 року.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додані до апеляційної скарги документи, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного всебічного і об'єктивного дослідження доказів по справі та з'ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення здійснюється, зокрема, ст. 38, п. 7 ч 1 ст. 247 КУпАП.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з чч.1, 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв'язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов'язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов'язок суду з'ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 належним чином не виконані.

Згідно з постановою, суд розглянув по суті справу про адміністративне правопорушення без виклику учасників справи. При цьому, не вирішивши питання про винуватість, чи невинуватість ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, за обставинами якої відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, суддя прийшов до хибного висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

З метою усунення неповноти розгляду справи, апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2, в результаті чого було встановлено наступне.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №280189 від 14 грудня 2018 року ОСОБА_2 16 червня 2018 року о 12.05 годині, керуючи транспортним засобом AUDI Q7 н/з НОМЕР_1 в м. Миколаїв, на перехресті вулиць проспекту Центрального та вулиці 6 Слобідська, рухаючись по проспекту Центральному при відсутності дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога», проявив неуважність до зміни в дорожній обстановці і не надав переваги в русі транспортному засобу Toyota Camri н/з НОМЕР_2, який виїхав на перехрестя з правого боку (вулиці 6 Слобідська) під керуванням ОСОБА_4, допустивши зіткнення транспортних засобів, чим порушив пп.2.3«б», 12.3, 16.12 Правил дорожнього руху. Обидва автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.1).

Згідно пункту 2.3 «б» Правил, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно пункту 12.3 Правил, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Згідно пункту 16.12 Правил на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

ОСОБА_2 в письмовому поясненні, відібраному від нього безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди зазначав, що рухався по проспекту Центральному в м. Миколаєві зі швидкістю близько 40-45 км/год. Наблизившись до перехрестя з вулицею 6 Слобідська він виявив, що через несправність світлофору рух на перехресті нерегульований, та оскільки перешкод для руху не було і він знаходився на головній дорозі то продовжив свій шлях, зменшивши швидкість до 20 км/год. На самому перехресті, несподівано для нього, в правий бік його автомобіля в'їхав автомобіль Тойота Камрі, під керуванням ОСОБА_4

ОСОБА_4 в письмовому поясненні, відібраному від нього безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди зазначав, що наблизився до проспекту Центрального, рухаючись по вул.6 Слобідська, побачив зелений сигнал світлофора та виїхав на перехрестя, повертаючи праворуч, де здійснив зіткнення з автомобілем Ауді Q7 під керуванням ОСОБА_2

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії БД №177131 від 16 червня 2018 року та серії БД № 280189 від 14 грудня 2018 року, зі схеми місця ДТП, складеної безпосередньо після події (а.с.31), так і зі схеми, складеної під час доопрацювання адміністративного матеріалу (а.с.27), в час, коли сталася розглядувана дорожньо-транспортна пригода, світлофорні об'єкти на перехресті вулиць проспекту Центрального та вулиці 6 Слобідська не працювали, тобто перехрестя було нерегульованим.

З вищезгаданих схем, фототаблиць, схеми розташування дорожніх знаків, долучених до справи вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_4 рухався по дорозі, обладнаної перед перехрестям знаком 2.1 «Дати дорогу», який означає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

З листа КМСЕП від 27 листопада 2018 року №253 вбачається, що дорожній знак 2.3 «Головна дорога» з лівої сторони дороги по пр. Центральному перед перехрестям з вул. 6 Слобідська в м. Миколаєві по ходу руху нерейкових транспортних засобів зі сторони вул. 9 Слобідська у бік вул.3 Слобідська підприємством не встановлювався та не демонтувався у 2018 році.

Відповідно до листа КМСЕП від 22 грудня 2018 року № 275 дорожній знак 2.3 «Головна дорога» встановлено на перехресті пр. Богоявленського та пр. Центрального в бік вул. 9 Слобідської по пр. Центральному. Дорожній знак 2.4 «Кінець головної дороги» встановлено перед перехрестям пр. Центрального та вул. Пушкінської з боку вул. Фалеєвської по пр. Центральному. Проспект Центральний являється головною дорогою від пр. Богоявленського до вул. Пушкінської та від вул. Пушкінської до вул. Карпенко.

За таких обставин, посилання особи, яка уповноважена складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення на те, що водій автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_2 рухався по дорозі, яка не була головною відносно вулиці 6 Слобідська є хибними, що також виключає наявність в діях ОСОБА_2 ознак порушення пункту 16.12 Правил дорожнього руху.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки порушення пунктів 2.3«б», 12.3 Правил за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час розгляду справи апеляційним судом.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому апеляційна скарга Притикіна І.І. в інтересах ОСОБА_4, підлягає частковому задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч.1. ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247 п.1, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника потерпілого ОСОБА_4 - Притикіна Ігоря Ігоревича про поновлення строку задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року.

Апеляційну скаргу Притикіна Ігоря Ігоревича подану в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року, якою провадження відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду Л.А.Приходько