П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ст. 130 КУпАП

встановив:

09 грудня 2018 року о 17 год 50 хв ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Grandis», н/з НОМЕР_1 по вул. Окіпної, 1, у м. Києві, без ввімкнених фар ближнього світла в темну пору доби та не мав посвідчення водія, тобто не мав прав керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1а правил дорожнього руху України.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2018 року серії БД №284119, 09 грудня 2018 року ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Grandis», н/з НОМЕР_1 по вул. Окіпної, 1, у м. Києві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, почервоніння очей).Від проходження огляду на стан сп'яніння у лікаря-нарколога чи за допомогою приладу «Драгер» відмовився, у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 у присутності законного представника ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім визнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2018 року серії БД № 284120 зі змісту якого вбачається порушення водієм п. 2.1а правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 1 ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, ч. 1, 2 і 3 статті 130, статтею 139, ч. 2 ст. 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Суддя вважає, що характер вчиненого правопорушення, а саме те, що воно вчинене у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та виразилось у керуванні автомобілем без права керування таким транспортним засобом, позбавляють можливості застосування відносно ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, оскільки він своїми діями, фактично, поставив у небезпеку невизначену кількість осіб.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Щодо вимог порушення ОСОБА_1 ст. 130 КУпАП, то вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя дійшов такого висновку.

В судовому засіданні по обставинах правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 в присутності законного представника зазначив, що 09 грудня 2018 року коли керував транспортним засобом то не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Відмовився їхати на огляд до лікаря нарколога, оскільки запанікував та розхвилювався після зупинки його працівниками правоохоронних органів. Крім того зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення, який йому був наданий відсутня частина статті 130 КУпАП за якою його притягається до адміністративної відповідальності. Просив закрити справу про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю у його діях адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків.

Згідно з п. 6 розділу ХІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, Зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються, зокрема, письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 09 грудня 2018 року не вдається за можливе однозначно встановити свідками чого були зазначені особи, оскільки на бланку УПП у м. Києві зазначено, що у присутності свідків ОСОБА_1 з ознаками (алкогольного, наркотичного) сп'яніння відмовився: від проходження тесту на стан алкогольного (наркотичного) сп'яніння; від підпису матеріалів. Дані письмові пояснення позбавляють можливості встановити чого саме були свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, за своїм змістом протокол про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 256 КУпАП. Серед таких вимог є зокрема зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за правопорушення.

Відповідно до довідки про визначення повторності порушення правил дорожнього руху України, згідно обліково-реєстраційних даних НАІС МВС України та ІІПС «Армор» у період часу з 09 грудня 2017 року по 09 грудня 2018 року ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім протоколу серії БД №284119 від 09 грудня 2018 року повторності не виявлено. Фабулу протоколу серії БД №284119 складено відносно ОСОБА_1 вважати як ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На момент фактичного складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у ньому не було зазначено нормативного акта, який передбачає відповідальність за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме відсутня відповідна частина статті 130 КУпАП.

Щодо довідки про визнання повторності порушення правил дорожнього руху України ОСОБА_1 то суддя вважає її неналежним доказом, який встановлює нормативний акт, що передбачає відповідальність за правопорушення, оскільки, ч. 1 ст. 256 КУпАП визначає, що саме у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення.

Зазначена вище довідка може бути підтвердженням, того, що ОСОБА_1 у період часу з 09 грудня 2017 року по 09 грудня 2018 року не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте, зазначену довідку не потрібно, жодним чином, в сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення вважати належним підтвердженням нормативного акту, що передбачає відповідальність за правопорушення вчинене ОСОБА_1, оскільки відсутні будь які підтвердження отримання даної довідки особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутня дата та час складання даної довідки.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

У справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia) no. 926/08 від 20 вересня 2016 року ЄСПЛ зауважив, що з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене суддя вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, у зв'язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 9, 17, 18, 40-1, 124, 130, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п'ятсот десять) грн 00 к.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 к. на користь держави.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1, закрити у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Роз'яснити ОСОБА_1, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред'явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко