Справа № 603/132/19
Провадження № 3/603/56/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2019 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючої, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася,

- за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Монастириським відділенням поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області на адресу Монастириського районного суду Тернопільської області направлено матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 06.03.2019 року серії ГР №054901, ОСОБА_1 порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитиства», а саме, ухилилася від виконання батьківських обовязків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, учня третього класу Підліснянської ОСОБА_3 ступенів, що виразилось у систематичному порушенні дисципліни та зриві навчального процесу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вини своєї у вчиненому не визнала, суду по справі пояснила, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню малолітнього сина, оскільки приймає безпосередню участь у його вихованні, навчає його бути доброзичливою, чемною, самостійною, відповідальною та ввічливою дитиною. Щодо систематичного порушення її сином дисципліни в школі та зриву навчального процесу пояснила, що нічого про це не знала так як їй жодного разу про це ніхто не повідомляв.

Суд, ознайомившись з матеріалами адміністративної справи, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними группами.

Згідно з частинами першою-четвертою ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про загальну середню освіту» виховання учнів (вихованців) у закладах загальної середньої освіти здійснюється в процесі урочної, позаурочної та позашкільної роботи з ними, тобто покладається як на батьків так і на педагогічних працівників.

Отже, системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з тим, як установлено в судовому засіданні із пояснень свідка ОСОБА_4, що є класним керівником учня ІНФОРМАЦІЯ_4, останній навчається добре, однак інколи порушує дисципліну, що проявляється у користуванні мобільним телефоном під час уроків та розмові на уроках. Також свідок зазначила, що не чула від учня ОСОБА_2, щоб той виражався нецензурною лайкою в її адресу. Також вона не чула, щоб той нецензурно лаявся в бік учнів та вчителів. Окрім цього, свідок неспромоглась повідомити, чому у письмових поясненнях від 06.03.2019 року нею вказано інформацію, що невідповідає дійсності, зокрема про те, що учень виражається нецензурною лайкою, як до учнів школи так і вчителів. Також не вказала, які саме неприпустимі для учня дії, вчиняє ОСОБА_2, про що свідок зазначала у письмових поясненнях.

Свідок ОСОБА_5, яка є директором Підліснянської ЗОШ І-ІІ ступенів у судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 є учнем третього класу, навчається задовільно, однак зі слів класного керівника їй відомо, про те, що ОСОБА_6 інколи порушує шкільну дисципліну. Натомість конкретних випадків у поясненнях наданих в судовому засіданні не вказала.

Свідок ОСОБА_7, що є вчителем математики у Підліснянській ЗОШ І-ІІ ступенів у судовому засіданні зазначила, що є відповідальною за дотримання шкільної дисципліни під час того коли учні перебувають на перервах. Вказала про те, що неодноразово робила зауваження учневі третього класу ОСОБА_2, оскільки той порушував шкільну дисципліну (хапав за волосся дівчат, вилазив на дерево). Також повідомила, що 06.03.2019 року ОСОБА_2 нецензурно лаявся на класного керівника ОСОБА_4

Оцінюючи вищевказані пояснення надані свідками в судовому засіданні, суд дійшов переконання, що в діянні ОСОБА_1Б відсутній склад адміністративного правопорушення.

Так, жодний свідок не вказав в чому саме конкретно проявилося ухилення ОСОБА_1Б від виконання батьківських обовязків. Не підтвердився факт нецензурної лайки ОСОБА_2 в адресу дітей, вчителів та класного керівника. Як вазала свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні ОСОБА_2 не висловлювався у її бік нейензурною лайкою.

За таких обставин суд критично відноситься до пояснень наданих в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 щодо нецензурних висловлювань малолітнього ОСОБА_2 в адресу класного керівника.

Окрім цього, суд критично оцінює надані письмові пояснення свідків ОСОБА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 06.03.2019 року, оскільки ті не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Також, оглянувши в судовому засіданні шкільний щоденник ОСОБА_2, судом не виявлено жодних зауважень вказаних класним керівником ОСОБА_4, щодо порушення учнем ОСОБА_2 дисципліни, як на уроках так і під час шкільних перерв.

Окрім цього, вказані в протоколі підстави ухилення ОСОБА_1 від виховання малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, спростовується позитивною характеристикою виданою виконкомом Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №42 від 06.03.2019 року.

Також, оцінюючи протокол про адміністративне правопрушення, суд констатує, що у ньому не конкретизовано та ненаведено які саме обовязки не виконує ОСОБА_1 щодо забезпечення необхідних умов виховання свого малолітнього сина.

Також, протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 054901 від 06.03.2019 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі не зазначено місце, час вчинення адміністративного правопорушення, що є обовязковими ознаками обєктивної сторони адміністративного проступку.

Згідно з ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, в силу вимог цієї норми особу можуть притягнути до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона:

-є батьком або матірю дитини чи іншою особою, яка їх заміняє;

-ухиляється від виконання передбачених законодавством обовязків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей;

-не виконує вказаних обовязків саме відносно неповнолітніх дітей.

Частиною 2 ст. 6 СК України встановлено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Як встановлено в судовому засіданні, син ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є малолітньою дитиною, а не неповнолітньою, оскільки на час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому виповнилося лише 8 років.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, 283 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках передбачених КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_8