КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/107/2019 Постанова винесена суддею Слободянюк П.Л.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: ОСОБА_2 та захисника ГаламайА.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 15 квітня 2018 року о 00 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Щусєва, 5 в м. Києві, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на порушення судом вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає про те, що ОСОБА_2 не був належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, а тому він був позбавлений права надати пояснення щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, заявити клопотання, скористатись правовою допомогою та іншими процесуальними правами. Водночас докази у справі, якими суд обґрунтував свої висновки, не відповідають критеріям належності та допустимості. Зокрема, як указує апелянт, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оформлені на заздалегідь підготовлених бланках пояснень та не містять даних які ж саме ознаки сп'яніння були виявлені у ОСОБА_2, що унеможливлює перевірити відомості в цій частині, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення; відеозапис без звуку з нагрудної камери працівників патрульної поліції не підтверджує факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. Отже є не спростованими пояснення ОСОБА_2 про те, що поліцейські безпідставно його зупинили та з надуманих підстав зробили висновок, що у нього наявні ознаки сп'яніння.

Крім того, до апеляційної скарги захисник долучив клопотання, підтримане ОСОБА_2, про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, поважність пропуску якого обґрунтував тим, що розгляд справи було здійснено у відсутність ОСОБА_2, який належним чином не був повідомлений про час та місце судового розгляду, бо судові виклики направлялися йому за невірною адресою, а з постановою судді місцевого суду захисник ознайомився лише 30 серпня 2018 року, що і стало перешкодою для своєчасного звернення з апеляційною скаргою.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню, проте апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 277-2 КУпАП, а відтак і порушення вимог ст. 268 КУпАП, проте при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_2 отримав можливість для реалізації усіх свої прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався нею, тобто його права були відновлені.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони є непереконливими. Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 в цілому дотримав положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП і правильно застосував норми матеріального права.

Виходячи зі змісту судового рішення, суддя місцевого суду, дійшовши висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2, дослідив наявні в справі докази та, проаналізувавши їх, повно та всебічно з'ясував фактичні обставини правопорушення. Отже, є достатньо вмотивованим висновок судді в постанові про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його винуватість у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та вчиненні цього правопорушення доводиться даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у відеозаписі з нагрудної відеокамери поліцейського.

За поясненнями ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, на вимогу поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я він погодився, але під час слідування до медичного закладу поліцейські повідомили йому, що не мають часу доставляти його на огляд, тому запросили свідків та оформили начебто його відмову від огляду на стан наркотичного сп'яніння у закладі охорони здоров'я, проте від такого огляду він не відмовлявся.

Однак указані пояснення ОСОБА_2 суперечать фактичним даним, які містяться в інших доказах у справі, а тому не приймаються судом до уваги. Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_2 під час складання протоколу були роз'яснені процесуальні права, але будь-яких пояснень по суті правопорушення, він, не будучи позбавлений такої можливості, не надав і зауважень щодо правомірності дій поліцейських у протоколі не зазначив (а.с. 2), водночас письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю узгоджуються з відомостями, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення про порушення водієм ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України, і також не містять жодних даних про те, що поліцейські діяли без дотримання положень КУпАП та підзаконних актів, які визначають порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з вищевказаною метою.

Крім того, за клопотанням захисника судом апеляційної інстанції викликалися свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в судове засідання не прибули і забезпечити їх явку з урахуванням особливостей провадження по справі про адміністративне правопорушення суд позбавлений можливості.

Між тим, відібрання пояснень свідків на бланку не суперечить вимогам закону і не є підставою ставити під сумнів достовірність таких пояснень. До того ж указані особи зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, копія якого вручена ОСОБА_2, що він підтвердив своїм підписом у відповідній графі. Не заперечував в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 і те, що протокол про адміністративне правопорушення складався в присутності свідків. В той же час зміст письмових пояснень свідків доводить, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Враховуючи, що ознаки наркотичного сп'яніння, які були виявлені поліцейським у ОСОБА_2, докладно описані в протоколі про адміністративне правопорушення, з яким погодилися свідки, підписавши указаний протокол без зауважень, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у поліцейських не було законних підстав вимагати у ОСОБА_2 проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я.

Що стосується відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції, то дійсно він не супроводжується звуком, проте і не підтверджує доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2

Таким чином, твердження апеляційної скарги захисника щодо недопустимості доказів, якими суд обґрунтував свої висновки, є безпідставними.

Доводи ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції про відсутність в справі даних його перебування в стані наркотичного сп'яніння є непереконливими, оскільки щодо ОСОБА_2

складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп'яніння.

Враховуючи наведене, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 22 червня 2018 року, всупереч тверджень апелянта, відповідають фактичним обставинам справи, судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить захисник.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з урахуванням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

За таких обставин, прихожу до висновку, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Галамай Андрію Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ГаламайАндрія Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко