КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Юрдига О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року,

ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необгрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, за результатами неповного дослідження доказів та їх невірної оцінки.

Вказує на те, що суд при прийнятті рішення за його відсутності не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, зокрема, не викликав у судове засідання та не допитав свідків.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання ОСОБА_2 про направлення адміністративного протоколу, складеного відносно нього, до Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду за місцем реєстрації та проживання, оскільки через сімейні обставини він обмежений у часі та не мав можливості вчасно прибиту до міста Києва.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. За викладених обставин та відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП України вважаю, що неявка особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2, приходжу до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що суд повно та всебічно дослідив обставини вчинення правопорушення, наявні у справі докази, а тому висновок, викладений в постанові суду, про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин є правильним.

Як установив суд, ОСОБА_2 25 листопада 2018 року о 03-20 год. в м. Києві на вул. Кільцева Дорога, 2, керував автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер», результат тесту - позитивний, 1,02 проміле алкоголю в крові. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив пункт 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.2.9 а ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 179227 від 25 листопада 2018 року; результату тесту «Драгер» 6820, №1211, який становить 1, 02 проміле та засвідчує перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, долученого до матеріалів адміністративної справи та оглянутим в суді апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст.ст. 31, 40 ЗУ "Про Національну поліцію", наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них" та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 року № 14/1 "Про порядок зберігання, використання відеозапису та відеореєстраторів патрульних" чітко регламентовано, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера.

Дані відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, повністю підтверджують обставини викладені у протоколі та постанові суду, у тому числі проходження огляду на стан сп'яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку у присутності двох свідків за допомогою приладу «Драгер».

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складено уповноваженою посадовою особою - інспектором поліції в межах наданих йому повноважень із дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП.

Порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП не встановлено.

Доводи ОСОБА_2 щодо неправомірної відмови суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про направлення адміністративного протоколу, складеного відносно нього, до Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду за місцем реєстрації та проживання, є необґрунтованими, оскільки застосування положень ст. 276 КУпАП, які визначають місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком суду.

Щодо доводів ОСОБА_2 про проведення судом розгляду за його відсутності, то вони не спростовують висновків суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення в судові засідання ОСОБА_2 неодноразово не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У зв'язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_2

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Права ОСОБА_2 на справедливий розгляд справи не порушені у зв'язку з тим, що він не проявляв належної зацікавленості у результатах розгляду його справи протягом тривалого часу, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду його справи.

Окрім того слід зазначити, що ОСОБА_2 неодноразово не з`явився і в суд апеляційної інстанції, що свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу поверхово і формально через те, що не викликав і не допитав свідків, не спростовують вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, у матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків, які обґрунтовано враховані судом, оскільки їх відібрано уповноваженою посадовою особою і вони містять дані щодо обставин вчинення адмінправопорушення.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу порушника, особливу суспільну небезпечність скоєного правопорушення, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За таких обставин, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.С.Юрдига

Справа № 33/824/986/2019 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Головуючий у першій інстанції - Валігура Д.М.