Справа № 359/9053/18 Головуючий в суді І інстанції - Вознюк С.М.
Провадження № 33/824/759/2019 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., захисника Мохонько К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про порушення митних правил за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2018 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, директора ПП «Завод «Імпекс сплав»,

до відповідальності за ч. 1 ст.483 МК України закрите у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_5 поставлено у вину те, що він, будучи директором ПП «Завод «Імпекс Сплав», діючи на виконання умов контракту від 12.01.2017 № 1701, укладеного з компанією «MLNT CORP. LTD Reg. nr. 10374000» (5 NEEPSEND TRIANGLE, BURTON ROAD, SHEFFIELD, SOUTH YORKSHIRE, UK. S 3 8 BW) в особі директора ОСОБА_6, 10 листопада 2017 року з метою митного оформлення вантажу в режимі «експорт» - «Відходи, щомістятьпереважноцинк, гартцинквпачкахтаблоках, доскладуякоговходить: Zn-96,5%;Pb-0,05%; Fe-3,06%;Al-0,39%», виробник: ТОВ «Модуль - Україна», подав митну декларацію в електронному вигляді UA 125270/2017/876918, як підставу для вивезення товарів з митної території України та підроблені документи, а саме контракт від 12.01.2017 № 1701, тим самим здійснив дії щодо переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів.

Оформлення товару здійснювалось на підставі: рахунка - фактури від 06.11.2017р. №200; CMR від 10.11.2017р. №034361; контракту №1701 від 12.01.2017р.; додаткової угоди до контракту від 02.02.2017р. №1.

Відправником товару є ПП «Завод «Імпекс Сплав».

Згідно з даними товаросупровідних документів одержувачем товару є ZENCOR a.s.

Суддя місцевого суду прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, оскільки матеріали справи не містять даних про те, щоОСОБА_5 вчинив будь-яку із дій, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.Звернув увагу на те, що ОСОБА_5, будучи директором ПП «Завод «Імпекс Сплав» та добросовісно виконуючи умови контракту з компанією «MLNTCORP. LTDReg. nr. 10374000» в особі директора ОСОБА_6 жодним чином не порушив чинного законодавства, оскільки у нього, як у приватної особи, немає можливості перевіряти статус підприємства - отримувача товару. Також суддя місцевого суду указав на те, що матеріали справи не містять будь-яких даних щодо недійсності контракту та фіктивності підприємства «MLNTCORP. LTDReg. nr. 10374000».

У апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС порушив питання про скасування постанови судді. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що суддею були порушенні норми матеріального та процесуального права, а саме не були всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані всі обставини справи. Указав на те, що ОСОБА_5, як особою, яка відповідала за фінансово-господарську діяльність підприємства, органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів було подано підроблені документи, а саме контракт від 12.01.2017 № 1701. На думку апелянта, ОСОБА_5 здійснив дії щодо переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів. Вважав необґрунтованими доводи судді місцевого суду щодо неможливості використання у якості доказу - протоколу допиту ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, оскільки діючими нормами МК України не має заборони використання процесуальних документів отриманих у іншому провадженні, які прямо стосуються обставин та подій, які є предметом розгляду даної справи. Просив постанову судді скасувати, постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі ста відсотків вартості товарів - предметів правопорушення та конфіскації товарів - предметів порушення митних правил.

В доповненнях до апеляційної скарги представник Київської митниці ДФС додатково обґрунтовує свою позицію тим, що висновки суду про те, що ОСОБА_5 не є суб'єктом декларування, є хибними, оскільки судом першої інстанції не було розрізнено поняття «декларанта» та «особи, уповноваженої на декларування від імені декларанта», та не враховано, що відповідно до норм МК України декларантом є підприємство - ПП «Завод Імпекс Сплав». Окрім того, на думку апелянта, була надана неналежна увага фабулі протоколу про порушення митних правил, відповідно до якого ОСОБА_5 вирішував питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначеному в установчих документах. Також апелянт вказує, що висновок суду щодо неможливості використати протокол допиту ОСОБА_6 як доказ у справі про порушення митних правил є незаконним та суд, в порушення вимог ст. 280 МК України безпідставно відмовив їм у задоволенні клопотання щодо виклику ОСОБА_6 в судове засідання. Також судом першої інстанції не враховані положення законодавства України у сфері зовнішньоекономічної діяльності, зокрема те, що директор ПП «Завод Імпекс Сплав» ОСОБА_5 при укладанні зовнішньоекономічного договору зобов»язаний був встановити дієздатність сторін вказаного договору та повноваження представника іноземного контрагента на укладення договору. Разом з тим відомостей про вчинення вказаних дій ОСОБА_5 матеріали справи не містять. Окрім того, матеріали справи не містять доказів наявності будь - яких комерційних пропозицій від підприємства «MLNTCORP. LTDна адресу ПП «Завод Імпекс Сплав» та доказів, які б свідчили про прийняття таких пропозиції з боку ПП «Завод Імпекс Сплав». Також апелянт вказує, що підприємство «MLNTCORP. LTDприпинило свою діяльність 27.02.2018р., однак ПП «Завод Імпекс Сплав» продовжував митне оформлення експортних операцій після вказаної дати, що вказує на відсутність фактичних комерційних відносин між вказаними юридичними особами та фіктивність комерційних документів, які подані ПП «Завод Імпекс Сплав» в якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України. Окрім того, апелянт звертає увагу на полярність позиції судів при вирішенні аналогічних справ про порушення митних правил.

Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова О.А. в підтримку поданої апеляційної скарги з доповненнями; захисника ОСОБА_5 - адвоката Мохонька К.М., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд приходить до наступних висновків.

Висновки судді про відсутність в діях ОСОБА_5 складу порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України ґрунтуються на матеріалах справи і є належним чином мотивованими. Судом обґрунтовано зазначено недостатність та неналежність доказів, які вказують на фіктивність контракту від 12.01.2017 № 1701, укладеного між ПП «Завод «Імпекс Сплав» в особі директора ОСОБА_5 та компанією «MLNT CORP. LTD Reg. nr. 10374000» (5 NEEPSEND TRIANGLE, BURTON ROAD, SHEFFIELD, SOUTH YORKSHIRE, UK. S 3 8 BW) в особі директора ОСОБА_6.

Так, в матеріалах справи немає жодних даних про визнання в установленому законом порядку недійсним зовнішньоекономічного контракту укладеного між ПП «Завод «Імпекс Сплав» та «MLNT CORP. LTD Reg. nr. 10374000», як і немає достатніх даних, які б указували на наявність ознак фіктивності зазначеної компанії. Окрім того, контракт укладений між ПП «Завод «Імпекс Сплав» та «MLNT CORP. LTD Reg. nr. 10374000» є дійсним, оскільки відсутні рішення судів про його розірвання чи визнанняйого недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що інспектороммитного органу безпосередньо пояснення у ОСОБА_6 не відбирались. Відповідно до вимог ст. 495 МК Українипротокол допитуОСОБА_6 в межах кримінального провадження не може бути використаний у якості доказуу справі про порушення митних правил. У звязку із цимсуддя місцевого суду обгрунтовано відхилив цей протокол, належним чином мотивувавши свої висновки.

Обгрунтованим і належно мотивованим є і висновок про недоведеність в діях ОСОБА_5 суб'єктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Суд також із цим висновком погоджується.

На підтвердження законності та обгрунтованості висновків судді місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_5 складу порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією із засад судочинства, визначених ст. 129 Конституції України є забезпечення доведеності вини. Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини є також однією із засад кримінального провадження, передбаченою ст. 17 КПК України.

Європейським судом з прав людини вироблена стала правова позиція щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 483 МК України дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства із застосуванням його основних критеріїв,таких як: конкретність пред»явленого обвинувачення, забезпечення доведеності вини, право на захист, належність та допустимість доказів, обгрунтованість судового рішення.

За змістом ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Аналіз положень ст. 458 МК України і ст.9 КУпАП у поєднанні із положеннями ст. 280 КУпАП дає підстави стверджувати, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає доведенню наявність у діях особи як об'єктивної, так і суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення поставленого особі у вину.

Суд вважає, що цих вимог закону у ході провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України дотримано не було.

Об»єктивна сторона порушення митних правил,передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, в обсязіобвинувачення, поставленого у вину ОСОБА_5 проявляється у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів. Між тим, із урахуванням відсутності достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на фіктивність зазначеного контракту та відсутності відповідних рішень компетентних органів про визнання зазначеного контракту недійсним, матеріалами даної справи не доводиться те, що ОСОБА_5 вчинив будь-які дії, що утворюють об'єктивну сторону цього порушення митних правил. Це вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.

Суб»єктивна сторона порушення митних правил, передбаченого ст. 483 МК України характеризується прямим умислом.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездільності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

Зміст диспозиції ч.1 ст. 483 МК України у поєднанні із ст. 10 КУпАП дає підстави стверджувати те, що у даній справі підлягало доведенню те, що ОСОБА_5 переміщував або вчиняв дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, під час переміщення товарів через митний кордон України усвідомлював протиправність своїх дій, передбачав настання наслідків у виді порушення встановленого МК України та іншими Законами України порядку переміщення товарів через митний кордон України і бажав настання цих наслідків.

Суд вважає, що у ході провадження у цій справі не доведена наявність у діях ОСОБА_5 суб»єктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Так, зібраними доказами не доведений факт усвідомлення ОСОБА_5 протиправності своїх дій при переміщенні товарів через митний кордон України. Доказів, які би вказували на те, що ОСОБА_5 знав про фіктивність контракту від 12.01.2017 № 1701, укладеного між ПП «Завод «Імпекс Сплав» в особі директора ОСОБА_5 та компанією «MLNT CORP. LTD Reg. nr. 10374000» (5 NEEPSEND TRIANGLE, BURTON ROAD, SHEFFIELD, SOUTH YORKSHIRE, UK. S3 8 BW) в особі директора ОСОБА_6 матеріали справи не містять. Відповідно до пояснень ОСОБА_5, зазначений контракт укладався у електронній формі, без особистого спілкування із іншою стороною. У ході діяльності ця сторона повністю виконувала взяті на себе зобов»язання. Поставка товарів здійснювалась виключно на підставі попередньої оплати його вартості. Контролюючими органами ДФС неодноразово проводились відповідні перевірки, які не виявили будь-яких порушень у діях підприємства. Доказів, які би спростовували ці пояснення у справі не здобуто.

Також матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_5 був поінформований про ліквідацію компанії MLNT CORP. LTD.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не були враховані положення законодавства України у сфері зовнішньоекономічної діяльності, зокрема те, що директор ПП «Завод Імпекс Сплав» ОСОБА_5 при укладанні зовнішньоекономічного договору зобов»язаний був встановити дієздатність сторін вказаного договору та повноваження представника іноземного контрагента на укладення договору можуть указувати лише на факт порушення ОСОБА_5 положень законодавства, яке регламентує зовнішньоекономічну діяльність. Сама по собі ця обставина не може безумовно вказувати на наявність у діях ОСОБА_5 суб»єктивнї сторони зазначеного вище порушення митних правил.

Таким чином вказані обставини вказують на відсутність в діях ОСОБА_5 суб»єктивної сторони порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Наведене вказує на відсутність у діях ОСОБА_5 складу порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Висновки судді місцевого суду у цій частині грунтуються як на вимогах закону, так і на матеріалах справи.Р.Г.РР У зв»язку із цим суддею місцевого суду ухвалене обгрунтоване рішення про необхідність закриття провадження у цій справі із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Суд із цим рішенням погоджується у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2018 рокупро закриття провадження у справі щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв'язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС України з доповненнями залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2018 рокупро закриття провадження у справі щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Свінціцька О.П.