Провадження № 3/263/3498/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Папаценко Павло Ілліч, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відповідно до довідки від 09.09.2019 року не відомий, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.4 ст. 121 КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019 року о 13 год. 30 хв. в Центральному районі м.Маріуполя Донецької області по вул.Троїцькій (50 років СРСР) біля будинку 30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай HD78», номерний знак НОМЕР_1 , який не пройшов обов`язковий технічний контроль на ТЗ, що підлягає такому контролю. Порушення вчинено повторно протягом року.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 31.3 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.121 КУпАП.

ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 06.09.2019 року на 08 год., 26.09.2019 року на 10-45 год., 17.10.2019 року на 08-20 год., 01.11.2019 року на 12-20 год., не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, про причини не явки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

За зазначених обставин, вважаю, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Провина ОСОБА_1 у вчиненому ним адміністративному правопорушенні за ч.4 ст. 121 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 176311 від 22 серпня 2019 року, довідкою стосовно ОСОБА_1 про те, що відносно останнього винесена 23.07.2019 року постанова за ч.1,3 ст.121 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу 340 грн., копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.07.2019 року, рапортом працівника поліції від 22.08.2019 року.

При визначенні ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника і вважає обрати у відношенні нього покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.4 ст. 121 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відповідно до довідки від 09.09.2019 року не відомий, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відповідно до довідки від 09.09.2019 року не відомий, на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів із дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя П.І.Папаценко