Справа № 405/900/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2019 р. м. Кропивницький

суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Загреба А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1

за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2019 року в 08.51 год., в м. Кропивницькій по вулиці Ю.Олефіренка,буд.14А водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп»яніння, а саме: розширені зінниці очей, які не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп»яніння в установленому законом порядку в присутності двох свідків водій відмовився. На протязі року особа притягувалась до відповідальності за аналогічне правопорушення Маловисківським районним судом Кіровоградської області від 31.10.2018 року, чим порушив п. 2.5 ПДР України, а від так, скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпап.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток за адресою місця проживання, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, та які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 10 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч. 17 ст.6 цього Закону особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які, зокрема, беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобовязані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Під час складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомив, що місцем його проживання є АДРЕСА_1, а тому безперечно розумів, що за вказаною ним адресою судом будуть здійснюватися його виклики для розгляду вказаної справи та жодних зауважень з приводу викладеного при складанні протоколу не висловив.

Судом перевірено та встановлено, що згідно з довідкою УДМС України в Кіровоградській області ОСОБА_1 проживає з 26.12.2001 року за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 прав судом використано усі можливі способи його сповіщення про місце і час розгляду справи шляхом направлення судових повісток поштою за місцем проживання.

Проте, судом встановлено наступні обставини:

1) у звязку із «закінченням терміну зберігання» з пошти протягом місяця повістки було повернуто на адресу суду без вручення ОСОБА_1;

2) судові повістки направлялися за місцем фактичного проживання ОСОБА_1, яке вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, яке співпадає із місцем його реєстрації;

3) ОСОБА_1 відповідно до ч. 17 ст.6 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не повідомляв орган реєстрації про те, що більше місяця фактично проживає у іншому місці, аніж місце реєстрації;

5) незважаючи на те, що ч. 1 ст. 277 КУпАП визначено пятнадцятиденний строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд двічі протягом місяця здійснював виклики ОСОБА_1 та останній, протягом вказаного інтервалу часу, який є розумним з огляду на строк розгляду справи, не вживав жодних заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження;

6) жодні клопотання, заяви тощо, які б обґрунтовували неможливість явки до суду ОСОБА_1, а також про відкладення розгляду справи, не подано.

Таким чином ОСОБА_1 було відомо, що судові повістки будуть йому направлятись за адресою, вказаною ним у протоколі, але своїми фактичними діями він ігнорує їх отримання, що вказує на його небажання брати участь в розгляді справи та фактично таким чином він реалізує надане йому право не зявлятися в судове засідання для розгляду справи. При цьому судом вичерпані всі доступні можливості для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки ОСОБА_1 своєчасно сповіщався про час і місце розгляду справи, у тому числі з врахуванням положень ч.ч. 10, 17 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 1 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпап доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Згідно ст. 9 КУпап України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпап передбачена у зв'язку з керуванням транспортними засобами особою, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпап передбачена за повторне вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпап.

Згідно абз. 1 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з інструкцією про порядок направлення для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України № 114/38/15-36-18 від 24 лютого 1995 року).

Згідно абз. 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпап з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.02.2019 року в 08.51 год., в м. Кропивницькій по вулиці Ю.Олефіренка,буд.14А керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп»яніння, а саме: розширені зінниці очей, які не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп»яніння в установленому законом порядку в присутності двох свідків водій відмовився. На протязі року особа притягувалась до відповідальності за аналогічне правопорушення Маловисківським районним судом Кіровоградської області від 31.10.2018 року, чим порушив п. 2.5 ПДР України, а від так, скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпап.

Вина ОСОБА_1с. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпап підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 412960 від 05.02.2019 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтвердили, що вони були присутніми при відмові від проходження огляду на визначення стану сп»яніння, в тому числі в медичному закладі, відеозаписом події 05.02.2019 року, відеозаписом події 03.02.2019 року, що міститься на DVD-диску, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 412960 від 05.02.2019 року, на якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, копією постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31.10.2018 року.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав вимоги зазначеного пункту Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом автомобілем марки « Мерседес Бенц», номерний знак FU 3906, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскільки адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпап настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що призвело до відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в діях ОСОБА_1 є склад даного адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, вважаю, що ОСОБА_1 підлягає відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпап з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Керуючись ч.2 ст. 130, ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпап і накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_4