Справа № 264/1125/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2019 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює начальником дільниці ТОВ «Мартехпром», зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2019 року до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія ОБ № 022450 від 01 лютого 2019 року ОСОБА_2 01 лютого 2019 року о 18.50год. по пр. Нахімова в м. Маріуполі, керував автомобілем НОМЕР_1, та біля будинку №196, працівниками поліції було встановлено, що водій перебуває з явними ознаками наркотичного сп'яніння (розширені зіниці очей, що не реагують на світло, млява мова). Від проходження медичного огляду відмовився в присутності свідків.

ОСОБА_2 свою провину не визнав, зазначив, що дійсно керував автомобілем в зазначений час, однак в стані наркотичного спяніння не перебував. Зазначив, що інспектор поліції запропонував йому пройти відповідний тест на місці, однак він відмовився, оскільки не довіряв даному тесту, а до наркології проїхати невідкладно він не зміг, оскільки в його автомобілі знаходилися люди, яких він повинен був доставити до дому. Після виконання роботи, він одразу проїхав до наркології та пройшов відповідне обстеження, відповідно до якого керував автомобілі тверезим.

Суд, вислухавши ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

ОСОБА_2 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан спяніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4., які вказали, що 01 лютого 2019 року їх запросили в якості свідків під час оформлення протоколу на ОСОБА_2 На вимогу працівників проїхати до медичної установи для встановлення ступеню наркотичного спяніння останній відмовився. Вказані свідки повинні були підтвердити, перш за все, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом та його відмову від проходження огляду на стан спяніння.

До того ж суду працівниками поліції не надано відеозапису правопорушення де було б зафіксовано момент зупинки зазначеного автомобілю, та вбачалося, хто саме керував транспортним засобом.

Отже єдиним доказом вчинення правопорушення саме ОСОБА_2 та спростування його показів на свій захист є показання свідків, надані працівнику поліції.

Згідно пункту 3 Розділу ХІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженого Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан спяніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Відповідно до пунктів 6 - 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров'я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Вказане законодавче положення встановлюють обовязок забезпечення поліцейськими проходження огляду водія в закладі охорони здоровя не пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для його проходження. При цьому будь-яких імперативних положень щодо конкретного закладу не передбачено, що свідчить про можливість проходження особою такого огляду протягом двох годин в будь-якому закладі охорони здоровя.

Також, згідно п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09.11.2015 року, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоровя, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоровя не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Водночас судом встановлено, що після складання 01 лютого 2019 року о 18 год. 50 хв. протоколу про адміністративне правопорушення, за яким ОСОБА_2І, висловлював відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння, у той самий день о 20 год. 30 хв. за заявою останнього у КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» Донецької області лікарем-наркологом було проведено огляд ОСОБА_2І.(огляд завершено о 21.09 год.), за результатами якого було встановлено, що він є тверезим, про що свідчить довідка № 147.

Отже вказані результати медичного обстеження свідчать про відсутність в організмі ОСОБА_2 будь-яких слідів вживання алкогольних, наркотичних або інших речовин, які знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших обєктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, покази поліцейського, що відображені в рапорті, з огляду на його зацікавленість у вирішенні справи, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, внаслідок відсутності події адміністративного правопорушення.

На постанову протягом 10 днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя: Ю. О. Матвєєва