Дата документу Справа № 336/5265/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5265/18 Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження №33/807/51/19 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_2, розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 02.09.2018 року о 05.30 годині ОСОБА_2 в смт. Чернігівка по вул. Соборна, керував транспортним засобом скутер «Ямаха-Апріо» д.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Так, відповідно до висновку № 38 складеного 02.09.2018 року о 06.25 год., встановлено, що ОСОБА_2 дійсно перебував у стані алкогольного спяніння (результат 1,38%).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення. Вказує, що судом не вжито заходів щодо виклику його в судове засідання, а також в порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2, чим порушив його право на захист. Звертає увагу, що поліцейськими не було запропоновано пройти огляд на місці, він запитав про алкотестер, на що вони повідомили про його відсутність і необхідність чекати іншого екіпажу, після чого запропонували проїхати до лікарні з метою не затягування часу. Зазначає, що свідків події не було, копія протоколу не видавалася, від керування мопедом його не було відсторонено, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, в справі відсутня роздруківка алкотестера, яка передбачена спеціальною інструкцією. Просить постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КупАп за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу і події адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думкуОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 240155 від 2 вересня 2018 року (а.с. 1); висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 в КУ «Чернігівська центральна районна лікарня» ЧСР Запорізької області від 02.09.2018 року за № 38, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'яніння - 1,38 проміле (а.с.3), рапортом працівника поліції (а.с. 2) та власноручними поясненнями ОСОБА_2 про вживання алкогольного напою та керування скутером, що зазначені останнім у протоколі.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності апелянта, апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 240155 від 2 вересня 2018 року ОСОБА_2 було роз'яснені його права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, про що він засвідчив своїм особистим підписом (а.с. 1);

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта про не вжиття судом заходів щодо його виклику в судове засідання.

Одночасно апеляційним судом, права передбачені ст. 268 КУпАП, були поновленні ОСОБА_2 шляхом виклику останнього до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_2 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов'язана виключно із волевиявленням осіб і апелянт реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.

Твердження ОСОБА_2 про порушення порядку огляду на стан сп'яніння спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Після запитання працівника поліції чи вживав водій ОСОБА_2 алкогольні напої, останній зазначив, що випив літр пива та їде додому, після чого йому було запропоновано проїхати до медичного закладу для проведення огляду, на що останній погодився.

Враховуючи наведене, суд не вбачає грубих порушень з боку працівників поліції щодо порядку огляду водіїв на стан сп'яніння, а доводи апелянта стосовно відсутності свідків є безпідставними та розцінюються апеляційним судом як спосіб захисту останнього з метою уникнення від відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта, що йому не було надано копію протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо нього, спростовується даними цього протоколу, де в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» стоїть особистий підпис ОСОБА_2 , яким він засвідчив те, що ознайомлений зі змістом протоколу, отримав його копію, а внесені дані щодо нього правильні (а.с.1).

Апеляційний суд звертає увагу, що законом не передбачено, що в разі складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов'язковим відсторонення від керування транспортним засобом, також не відсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки алкогольного сп'яніння.

Відсутність доказів відсторонення поліцейськими водія ОСОБА_2 від керування транспортним засобом не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та не обґрунтовують необхідності скасування законної та обґрунтованої постанови суду.

Окрім зазначеного, апеляційним судом перевірено посилання ОСОБА_2 щодо відсутності у нього посвідчення водія, та витребувано інформацію для перевірки вказаного факту.

Як вбачається із довідки від 22.02.2019 року № 31/8-1000, виданої Регіональним сервісним центром МВС в Запорізькій області, за результатами перевірки Національної автоматизованої інформаційної системи ГСЦ МВС станом на 21.02.2019 року інформація про отримання ОСОБА_2 посвідчення водія відсутня.

Отже, позбавляючи ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не з'ясував чи видавалося йому посвідчення водія.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, а тому ОСОБА_2 може бути підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП лише у вигляді штрафу.

Крім того, як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначено судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Разом з тим, призначити це додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами, суд не вправі.

Статтею 294 КУпАП встановлений вичерпний перелік рішень при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, суд апеляційної інстанції може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативно-правовим актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, апеляційний суд вважає необхідним змінити постановуШевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року та виключити з неї посилання на необхідність позбавленняОСОБА_2 права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині постанова суду першої інстанції є законною, обгрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_2притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду на призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник