КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Ничик А.В.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2019 року , якою провадження у справі щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

За постановою суду, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 10 вересня 2018 року о 18.35 год. в місті Фастів Київської області по вул. Шевченка, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Cross Touran» державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території від будинку культури, виїхавши на зустрічну смугу, не надала дорогу транспортному засобу «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2 , чим спричинила механічні пошкодження транспортних засобів, із матеріальним збитком, чим порушила вимоги п. 10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки сплинули строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив обставини справи, не надав оцінку доказам, не встановив фактичних обставин події та винуватість або невинуватість ОСОБА_1 , а тільки закрив провадження у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

По обставинах справи апелянт вказує на те, що вона не порушувала п. 10.2 ПДР України, оскільки з прилеглої території не виїжджала, місце стоянки на тій частині дороги не було, автозаправки та інших прилеглих територій.

Також апелянт вказує, що представником КП Фатівської міської ради «Фастів- Благоустрій» було чітко вказано та роз`яснено, яким чином здійснюється рух на даному відрізку дороги, і де на якій саме смузі знаходився автомобіль ОСОБА_1 , і підтверджено той факт, що вини ОСОБА_1 у даному ДТП не було.

Крім того апелянт наголошує на тому, що суд поставив під сумів, чому не притягнуто до відповідальності ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом з грубим порушенням вимог ПДР України на тій ділянці дороги. Проте, при винесенні рішення суд у своєму рішенні жодним чином не обґрунтував прийнятого рішення. Вказане лише свідчить про те, що суд формально підійшов до розгляду справи.

На переконання апелянта, суд зобов`язаний був з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, та встановити факт вчинення або не вчинення особою адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_3 , неодноразово повідомлений про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, до суду не з`явився, будь-яких клопотань або заяв не подавав. З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте зазначені положення закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 128751 від 10 вересня 2018 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, 10 вересня 2018 року о 18.35 год. в м. Фастів по вул.. Шевченко водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольксваген державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території від будинку культури, виїхавши на зустрічну смугу, не надавши дорогу транспортному засобу ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 , спричинила механічні пошкодженя транспортних засобів із матеріальним збитком, чим порушила п. 10.2 ПДРУ, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 124 КУпАП (ас. 1).

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 січня 2019 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення направлений до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ Національної поліції в Київській області для належного оформлення.

Суд у постанові зазначив про те, що пункт 10.2 ПДР передбачає, що, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Відповідно до плану-схеми КП ФМР «Фастів-благоустрій» будь-які дорожні знаки, що позначають належність місця, звідки рухалась ОСОБА_1 до житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій на ділянці дороги вул. Шевченка - площа Перемоги - відсутні, що унеможливлює застосування щодо неї п.10.2 ПДР (ас. 60)

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2019 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення повторно направлений до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ Національної поліції в Київській області для належного оформлення, оскільки не виконані вимоги постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 8 січня 2019 року про повернення справи на дооформлення. (ас. 69)

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП направлений втретє до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ Національної поліції в Київській області для належного оформлення, оскільки недоліки, визначені у постанові судді Фастівського міськрайсуду від 8 січня 2019 року, через які адміністративний матеріал був повернутий для належного оформлення, не усунуті. Вищевикладені обставини унеможливлюють додержання судом вимог КУпАП при розгляді адміністративної справи, не дають суду можливості з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ас. 78).

Проте, зазначені в постанові суду від 8 січня 2019 року недоліки при поверненні справи до суду так і не були усунуті.

В подальшому, приймаючи 7 червня 2019 року рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції, опитавши ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_3 , представника КП Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій», послався на те, що термін «провадження у справі про адміністративне правопорушення» в контексті ст. 247 КУпАП слід розуміти як розгляд справи про адміністративне правопорушення. Процедура розгляду регламентована главою 22 КУпАП. Стаття 280 КУпАП стосується судового розгляду як форми провадження у справі про адміністративне правопорушення і передбачає, що має бути встановлено при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Водночас, ст. 247 КУпАП містить безумовну імперативну норму, яка вказує про неможливість розпочинати провадження у адміністративній справі і необхідність його закриття, якщо є обставини, передбачені ст. 38 КУпАП, тобто сплинули строки для накладення адміністративного стягнення. У разі, якщо суд, не здійснюючи провадження, на підставі матеріалів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, встановить винуватість особи, таким чином матиме місце порушення принципу презумпції невинуватості та права особи на справедливий суд, гарантованого ст..6 ЄСПЛ. Суд звертає увагу, що, не зважаючи на те, що дана справа стосується адміністративного правопорушення, у практиці Європейського суду з прав людини було неодноразово наголошено на тому, що адміністративне правопорушення може набувати ознак кримінального правопорушення, виходячи з природи норми, яка встановлює адміністративну відповідальність та мети покарання («Юсілла проти Фінляндії», п.36; «Озтюрк проти Німеччини»). Зважаючи на те, що ст.124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 н.м.д.г. або позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, таке покарання цілком підпадає під поняття кримінального покарання. Тому, на дану категорію справ про адміністративні правопорушення поширюються гарантії, передбачені у ст.6 ЄКПЛ, які мають бути дотримані під час провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зважаючи на те, що ст. 247 КУпАП при закінченні строків, встановлених ст. 38 КУпАП, виключає можливість здійснення провадження як такого, виконання вимог ст. 280 КУпАП призведе до порушення прав людини, гарантованих ЄСПЛ.

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №308/8763/15-а (постанова від 11 липня 2018 року), яка стосувалася правомірності закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення без встановлення вини особи. Переглядаючи оскаржувані рішення, Верховний Суд вказав, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку (ас. 92-94).

Проте вказаний висновок вважаю помилковим з таких підстав.

Положеннями ст. 284 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП; про закриття справи.

При цьому, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Пункт 7 ст. 247 КУпАП, за яким закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1 , регламентує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення накладається за адміністративне правопорушення.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його сплином необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.

Таким чином закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою, а відтак не звільняє суд обов`язку з`ясувати передбачені ст. 280 КУпАП обставини про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, та навести виклад установлених під час розгляду справи обставин у постанові.

Всупереч вище наведеним вимогам закону суд першої інстанції, закривши провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у постанові, зазначивши зміст протоколу, обставини справи не з`ясував, вказавши, що ОСОБА_1 вину свою не визнає, наявним у справі доказам жодної оцінки не дав, з урахуванням того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність своєї вини у вчиненні ДТП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, просила закрити провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто, з реабілітуючих підстав.

Такі істотні порушення вимог процесуального закону є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції з винесенням апеляційним судом нової постанови, і в цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до п. 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Пунктом 1.10 ПДР передбачено, що прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до схеми ДТП (ас. 2), з долучених до справи фотокарток (ас. 25-32), план-схеми ділянки дороги по вул.. Шевченко-площа Перемоги у м. Фастів (ас. 51), розмітки дороги по вул.. Шевченко-площа Перемоги у м. Фастів, включаючи ділянку біля Фастівського міського районного відділу державної реєстрації актів цивільного акту ГТУЮ в Київський області та Будинку культури (ас. 95-96) будь-які дорожні знаки, що позначають належність місця, з якого виїжджала ОСОБА_1 , до житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій на ділянці дороги вул.Шевченка - площа Перемоги- відсутні, на що обґрунтовано послався суд у постанові від 8 січня 2019 року, повертаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення на дооформлення.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд доходить висновку, що за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова місцевого суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 128751 від 10 вересня 2018 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2019 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 128751 від 10 вересня 2018 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва