КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1377/2019 Постанова винесена суддею Вознюк С.М.
Категорія: ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю: представника Київської митниці ДФС Захарова А.О. та представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, Оберемка Д.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно

ОСОБА_2 , громадянина Туреччини, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іскендерун, Туреччина, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1),

за апеляційною скаргою представника Київської митниці ДФС Павленка С.А. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., який підлягає зверненню на вилучену згідно протоколу № 0893/12500/18 суму 1 700 грн. в рахунок оплати штрафу.

Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 0893/12500/18 від 17.12.2018 валюту в розмірі 1400 доларів США повернуто ОСОБА_2.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., а також витрати, понесені на транспортування предметів правопорушення, в розмірі 10 грн. 68 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 17 грудня 2018 року о 17 год. 44 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин Туреччини ОСОБА_2 , який відлітав до Туреччини, м. Анкара, літаком авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України», рейсом № 721, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчив про факти, що мають юридичне значення.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину Туреччини ОСОБА_2, було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має 12 000 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю наявну готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 12 600 доларів США та 1 224 гривень, що знаходились в одній з кишень джинсів, одягнених на пасажирі.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина Туреччини ОСОБА_2 , вся готівка належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю зеленим коридором, де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було пропущено 11 200 доларів США та 1 224 гривні (еквівалент 9 964 євро згідно курсу НБУ станом на 17 грудня 2018 року).

За протоколом про порушення митних правил вилучено 1 400 доларів США.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин Туреччини ОСОБА_2 під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином Туреччини ОСОБА_2 , який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для нерезидентів України, відповідно до Постанови Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р. зі змінами, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Визнавши винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суддя місцевого суду наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції указаної норми закону про порушення митних правил, а рішення про незастосування до ОСОБА_2 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти мотивував тим, що єдине діяння, яке вчинив ОСОБА_2 з необережності, полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації і шкода, яку він потенційно міг завдати державі, є незначною; жодних даних, які б давали підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо, в справі немає; грошові кошти, які перевозив ОСОБА_2, належать йому особисто і вилучена валюта є для нього надзвичайно важливою, життєво необхідною та великою сумою, а тому її конфіскація поставить ОСОБА_2 у скрутне матеріальне становище.

Врахувавши зазначені обставини, суддя місцевого суду дійшов висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме втручання в право ОСОБА_2 на повагу власності, так як є непропорційним, оскільки покладає на нього "індивідуальний надмірний тягар".

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС Павленко С .А., оспорюючи виключно висновки суду першої інстанції в частині незастосування до ОСОБА_2 конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Бориспільського міськрайонного суду від 08 лютого 2019 року скасувати в повному обсязі та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., та конфіскацію валюти у сумі 1 400 доларів США.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України і висновки суду першої інстанції в постанові про незастосування до ОСОБА_2 додаткового стягнення є безпідставними.

Вважає, що суд першої інстанції у провадженні щодо ОСОБА_2 помилково застосував положення Конвенції про захист прав і основних свобод людини та Протоколу № 1 до Конвенції, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо недотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основних прав людини у разі застосування до ОСОБА_2 додаткового стягнення, а також про те, що застосування конфіскації вилучених коштів буде для ОСОБА_2 «індивідуальним надмірним тягарем».

Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення представника ОСОБА_2 - адвоката Оберемка Д.О. щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду згідно зі

ст.ст. 486, 489, 495 МК України всебічно, повно й об`єктивно з`ясував дійсні обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та виніс постанову, зміст якої в частині висновків про доведеність вини ОСОБА_2 в порушенні митних правил, передбаченому ст. 471 МК України, за обставин, викладених у постанові, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та ст. 527 МК України. Такі висновки в апеляційному порядку не оспорюються учасниками судового розгляду, а тому не є предметом апеляційної перевірки.

Що стосується висновку судді місцевого суду про повернення вилучених під час здійснення провадження про порушення митних правил валютних цінностей, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, визначеного у ст. 471 МК України, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності заслуговують на увагу, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, при винесенні постанови суддя місцевого суду не дотримав вимог глави 67 МК України та ст.ст. 23, 33 КУпАП, що призвело до неправильного застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Так, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, встановлене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України, валютні цінності є товарами.

За змістом положень ст. 197 МК України, у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Відповідно до Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України", затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 148 від 27 травня 2008 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 червня 2008 року за № 520/1511, фізична особа незалежно від віку має право вивозити за межі України і ввозити в Україну готівку і банківські метали відповідно до норм, передбачених цією Інструкцією; митна декларація є підставою для вивезення (увезення) зазначеної у ній готівки і банківських металів і здійснення операцій за дорученням резидента або нерезидента протягом одного року з часу оформлення декларації; фізична особа, юридична особа несуть відповідальність за недекларування готівки і банківських металів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до законодавства України; фізична особа - нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі, а вивозити за межі України фізична особа - нерезидент має право готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну.

Таким чином, валютні цінності є товарами, переміщення яких через митний кордон обмежено законодавством України, а тому в разі, якщо вони є безпосередніми предметами порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, то підлягають обов`язковій конфіскації.

Із матеріалів справи слідує, що безпосередніми предметами правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є валютні цінності в розмірі 1 400 доларів США, які ОСОБА_2 не задекларував при переміщенні через митний кордон України.

Відповідно до ст. 466 МК України, адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування відносно нього додаткового стягнення, а саме конфіскації предметів порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, щодо товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України і жодним із рішень Європейського суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.

При цьому, суд бере до уваги ч. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою положення Конвенції не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

До того ж, стаття 471 МК України, зокрема в частині виду та розміру адміністративного стягнення, яка передбачає і конфіскацію безпосередніх предметів правопорушення - товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, не суперечить Конвенції та визнається Європейським судом з прав людини допустимою частиною регуляторного механізму держави, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції») наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод критерію правомірності позбавлення майна, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які дані про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 валюти не відповідає принципу пропорційності, покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Посилання судді місцевого суду в постанові на низку обставин, які фактично утворюють об`єктивну сторону та суб`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_2 порушення митних правил, а також на відсутність майнової шкоди внаслідок вчинення правопорушення не є законною підставою для звільнення правопорушника від додаткового стягнення. Немає в матеріалах справи і жодних доказів, які б доводили, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 валюти є дня нього індивідуальним і надмірним тягарем, а співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти переконливо свідчить про те, що застосування санкції ст. 471 МК України в частині конфіскації валюти у сумі 1 400 доларів США не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

При цьому доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Оберемка Д.О. про те, що вилучена валюта є для ОСОБА_2 надзвичайно важливою, життєво необхідною та великою сумою нічим не підтверджені, будь-які документи щодо майнового стану ОСОБА_2 та походження валюти, вилученої у нього під час провадження в справі про порушення митних правил, суду не надані, отже обставини, які врахував суддя місцевого суду, приймаючи рішення про повернення предметів порушення митних правил, не можуть вважатися такими, які спростовують імперативну вимогу закону щодо необхідності застосування до правопорушника заходів адміністративного впливу у точній відповідності з законом, як це визначено ч. 3 ст. 7 КУпАП та ст. 466 МК України.

Враховуючи наведене, постанова судді місцевого суду в частині рішення щодо адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм МК України з прийняттям нової постанови, якою на ОСОБА_2 за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, слід накласти стягнення у виді штрафу з конфіскацією вилучених валютних цінностей.

Таким чином, апеляційна скарга представника Київської митниці ДФС підлягає частковому задоволенню, оскільки прохання апелянта в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суперечить доводам апеляційної скарги, які стосуються виключно рішення про повернення ОСОБА_2 предметів порушення митних правил.

Керуючись ст. ст. 471, 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Павленка С.А. задовольнити частково.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, і рішення про повернення валютних цінностей - скасувати та прийняти нову постанову.

Накласти на ОСОБА_2 за вчинене ним правопорушення, передбачене ст. 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу № 0893/12500/18 від 17 грудня 2018 року, в сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) доларів США.

У решті постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко