Справа № 496/2300/16-п
Провадження № 3/496/39/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі головуючого - судді Галич О.П., за участю: секретаря Ткаченко В.М., прокурора Радзілевича Д.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у в залі суду міста Біляївка матеріали, які надійшли від військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , полковник, командир військової частини НОМЕР_1 -К,

за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2016 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшли матеріали від військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.09.2016 року провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-7 КУпАП, було зупинене у зв`язку з перебуванням останнього в АТО.

26 вересня 2016 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний протокол було передано у провадження судді Галич О.П.

У судовому засіданні прокурор та ОСОБА_1 не заперечували проти відновлення провадження вказаної адміністративної справи.

Станом на 15 березня 2019 року, обставини, що стали підставою для зупинення строків розгляду - відпали, тому суд приходить до висновку, що провадження підлягає відновленню.

Згідно протоколу №6-ВП, який надійшов до суду, про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, зазначено, що на підставі ст. ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, як командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України, свято і непорушно додержуватися їх, вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, встановлювати у довіреній йому військовій частині такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне їх виконання, є прямим начальником для особового складу, має право встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку, особисто керувати кадровою роботою, командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати. Водночас, ОСОБА_1 має право застосовувати дисциплінарні стягнення та заохочення, погоджувати преміювання особового складу, у тому числі вирішувати питання прийняття на роботу та звільнення роботи, надавати вказівки, доручення та контролювати їх виконання. Таким чином, на підставі п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», підполковник ОСОБА_1 є військовою посадовою особою Збройних Сил України тобто суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного закону.

Встановлено, що підполковник ОСОБА_1 у період виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 (15 травня 2015 року по теперішній час) мав у підпорядкуванні близьку особу - дружину, старшого солдата ОСОБА_2 , яка обіймає посаду оператора радіопеленгаторного взводу роти радіоперехоплення військової частини НОМЕР_2 та фактично перебувала у відносинах прямої організаційної та правової залежності.

Водночас, старший солдат ОСОБА_2 на момент призначення командиром військової частини НОМЕР_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5 річного віку, у зв`язку з чим до виконання службових обов`язків приступила 16 жовтня 2015 року у відповідності до наказу№212 командира військової частини НОМЕР_2 .

У вищевказаному протоколі прокурор зазначає, що підполковником ОСОБА_1 на порушення вимог п. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» на протязі з 16 жовтня 2015 року та по цей час в умовах реального конфлікту інтересів приймав рішення, шо виражені у наказах, а саме: щодо преміювання старшого солдата ОСОБА_2 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №356 від 04.12.2015 «Про преміювання військовослужбовців частини за результатами роботи у листопаді 2015 року»; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №412 від 31.12.2015 «Про преміювання військовослужбовців частини за результатами роботи у грудні 2015 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №50 від 01.02.2016 року «Про преміювання військовослужбовців частини за результатами роботи у січні 2016 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №72 від 29.02.2016 р. «Про преміювання військовослужбовців частини за результатами роботи у лютому 2016 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №113 від 31.03.2016 «Про преміювання військовослужбовців частини за результатами роботи у березні 2016 року»). Також, ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів приймались і наступні рішення, які виражені у: наказах про виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №357 від 01.12.2015 року виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини за результатами роботи у листопаді 2015 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №415 від 31.12.2015 «Про виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини за результатами роботи у грудні 2015 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №45 від 29.01.2016 р.«Про виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини за результатами, роботи у січні 2016 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 29.02.2016 р. «Про виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини за результатами роботи, у лютому 2016 року», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №112 від 31.03.2016р. «Про виплату додаткової грошової винагороди військовослужбовцям частини за результатами роботи у березні 2016 року»); наказах про виплату грошової винагороди за особливі умови служби військовослужбовцям частини, які несуть бойове чергування (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №47 від 01.02.2016 р. «Про виплату грошової винагороди за особливі умови служби військовослужбовцям частини, які несуть бойове чергування», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №71 від 29.02.2016 р. «Про виплату грошової винагороди за особливі умови служби військовослужбовцям частини, які несуть бойове чергування», витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №110 від 31.03.2016 «Про виплату грошової винагороди за особливі умови служби військовослужбовцям частини, які несуни, бойове чергування»); наказ про виплату у 2 кварталі 2016 року надбавки за особливі умови служби, військовослужбовцям, які несуть бойове чергування (витяг за наказу командира військової частини НОМЕР_2 №111 від 31.03.2016 р. «Про виплату у 2 кварталі 2016 року надбавки за особливі умови служби, військовослужбовцями, які несуть бойове чергування»); наказ про вибуття військовослужбовців у щорічну відпустку за 2015 рік (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №259 від 21.12.2015 року). Так, на порушення вимог п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підполковник ОСОБА_1 будучи військовою посадовою особою Збройних Сил Украйні - командиром військової частини НОМЕР_2 , маючи у підпорядкуванні близьку особу дружину, старшого солдата ОСОБА_2 у період із 16 жовтня 2015 року та по цей час приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не визнав та пояснив, що під час призначення його на посаду командира військової частини НОМЕР_2 він в усній формі повідомив свого начальника, що його призначення буде становити конфлікт інтересів та йому було роз`яснено, що відповідно до ст. 27 п.1 ЗУ «Про запобігання корупції», дії закону не розповсюджуються на осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами). Також зазначив, що наданий час військова частина НОМЕР_2 , де він виконував обов`язки командира військової частини, змінила назву та зараз це військова частина НОМЕР_1 -К.

Прокурор вважав, що протокол складений з дотриманням вимог КУпАП, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з чим останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Також пояснив, що на час складання протоколу, ОСОБА_1 дійсно працював у сільському населеному пункті, який не є районним центром.

Заслухавши думку прокурора, ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вивчивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції станом на 01.01.2016 року), реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі;

Судом встановлено що, на підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 від 15.05.2015 року №263, заступника начальника центру з озброєння начальника технічної частини 96 окремого центру розвідки радіовипромінювань космічних об`єктів Сухопутних військ ЗС України підполковника ОСОБА_1 призначено командиром військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, старший солдат ОСОБА_2 на момент призначення командиром військової частини НОМЕР_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5 річного віку, у зв`язку з чим до виконання службових обов`язків приступила 16 жовтня 2015 року у відповідності до наказу№212 командира військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 №113 від 31.03.2016 року, за результатами роботи у березні 2016 року ОСОБА_2 преміювалась премією у розмірі 100% від максимальної суми.

Крім того, було винесено інші накази про преміювання ОСОБА_1 та інших військовослужбовців, а саме: наказ №256 від 04.12.2015 року, наказ №416 від 31.12.2015 року; наказ №50 від 01.02.2016 року; наказ №357 від 01.12.2015 року; наказ №415 від 31.12.2015 року; наказ №45 від 29.01.2016 року; наказ №47 від 01.02.2016 року; наказ №259 від 21.12.2015 року; наказ №72 від 29.02.2016 року; наказ №73 від 29.02.2016 року; наказ №112 від 31.03.2016 року; наказ №71 від 29.02.2016 року; наказ №110 від 31.03.2016 року; наказ №111 від 31.03.2016 року.

Відповідно до статті п.2 ч.1. ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції станом на 01.01.2016 року) військові посадові особи Збройних Сил України зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень, у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2016 року прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України за інкримінованим ОСОБА_1 правопорушенням відбиралися пояснення у самого ОСОБА_1 , згідно яких він зазначив, що під час призначення його на посаду командира частини, він в усній формі повідомив свого начальника, що його призначення буде становити конфлікт інтересів та йому було роз`яснено, що відповідно до ст. 27 п.1 ЗУ «Про запобігання корупції», дії закону не розповсюджуються на осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами).

Також у своїх поясненнях ОСОБА_2 від 10.05.2016 року, підтвердила той факт, що її чоловік ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира частини НОМЕР_2 , антикорупційне законодавство їй було роз`яснено у повній мірі, також їй відомі обмеження передбачені ЗУ «Про запобігання корупції», проте вказані обмеження не розповсюджуються на осіб, які працюють у сільській місцевості.

Згідно п.3 ч.1 ст.27 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у підпунктах "а", "в"-"з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам. Особи, які претендують на зайняття посад, зазначених у підпунктах "а", "в"-"з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомити керівництво органу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі близьких їм осіб. Положення абзаців першого та другого цієї частини не поширюються на: осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами), а також гірських населених пунктах.

Щодо того, що ОСОБА_1 під час виконання своїх повноважень, будучи військової посадовою особою Збройних Сил України командиром військової частини НОМЕР_2 , маючи у підпорядкуванні близьку особу дружину, старшого солдата ОСОБА_2 у період з 16.10.2015 року приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів, то підставою для висновку про наявність реального конфлікту інтересів, є фактично лише сам факт спільної роботи вказаних осіб в одній установі. Однак, обмеження спільної роботи близьких осіб, визначене абз. 1 ч. 1 ст. 27 Закону, не поширюється на осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний населений пункт Великий Дальник є сільським населеним пунктом.

Оскільки ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 працювали у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (сільський населений пункт), у зв`язку з чим порушення Закону України не вбачається на підставі ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції» (в редакції станом на 01.01.2016 року) .

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст.27 ЗУ «Про запобігання корупції».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Виходячи із вищезазначеного, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, в зв`язку з чим вважає за можливе до цих правовідносин застосувати статтю 247 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст. 38, ч.2 ст. 172-7, 247, 280, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Галич

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2019 року.