Справа № 158/2097/19 Провадження №33/802/805/19 Головуючий у 1 інстанції:Сіліч І. І.
Категорія:ч.2 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Також із ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він повторно протягом року, а саме 23 липня 2019 року об 21 год. 35 хв. на автодорозі "М-22 Устилуг-Луцьк-Рівне", керував автомобілем марки «MITSUBISHI CARISMA», номерний знак НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожними, нестійка хода), та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України. Вказує про те, що суд належним чином не повідомивши його про час, дату та місце розгляду справи, розглянув її у його відсутність, чим порушив його права, передбачені ст.268 КпАП України. Зазначає, що висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на неповно перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд не надав належної оцінки, оскільки фактично він не відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки бажав його пройти в медичному закладі. Вказує і про те, що свідків, які вказані у протоколі, на місці його складення не було.

Водночас, апелянт просить поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення посилаючись на те, що на розгляді справи він присутній не був, а копію постанови судді від 13.09.2019 року його батько отримав лише 20 вересня 2019 року.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В заяві також просить задовольнити його апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Вважаю, що слід врахувати доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він пропущений з поважних причин.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у повторних протягом року діях особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №189927 від 23.07.2019 року, який складений за участі двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився. Копію протоколу отримувати він також відмовився (а.с.3. 4);

- довідкою УПП у Волинській області ДПП від 25.07.2019 року відповідно до якої, ОСОБА_1 постановою Луцького міськрайонного суду від 06.05.2019 року позбавлений права керування транспортними засобами строком на 12 місяців за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.5);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.07.2019 року з яких вбачається, що вони були присутні при складанні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 за керування останнім автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, однак він відмовився від проходження огляду на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.6);

- відеозаписами з нагрудних відео-реєстраторів (боді-камер) патрульних поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції неодноразово пропонувалось пройти тест на виявлення стану алкогольного сп`яніння, і він вказував про те, що готовий пройти, то відмовлявся від його проходження. Однак через деякий час ОСОБА_1 виявив бажання пройти такий тест, але в медичному закладі, куди він і був доставлений працівниками поліції. І вже безпосередньо біля самого приміщення Волинського обласного наркологічного диспансеру, на пропозицію працівника поліції пройти всередину приміщення ВОНД для проходження тесту, ОСОБА_1 заходити до цього медичного закладу не виявив бажання. Такі дії ОСОБА_1 працівником поліції були розцінені як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КпАП України, від підпису якого останній відмовився, а також відмовився він отримання його копії (а.с.9).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, а саме - у повторному протягом року керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та ухиленні від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення повністю відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння безпосередньо після доставляння його до Волинського обласного наркологічного диспансеру, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема, - оглянутим відеозаписом з нагрудних відео-реєстраторів патрульних поліцейських.

Не знайшло свого логічного належного підтвердження і твердження ОСОБА_1 про відсутність свідків, які вказані в протоколі при його складенні працівниками поліції, оскільки будь-яких доказів з цього приводу ним надано не було.

Крім того, не заслуговують на увагу суду і посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування постанови внаслідок неповідомлення його про час та місце судового розгляду, оскільки йому надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу, вказану в протоколі про адміністративне правопорушення, яку він повідомив працівникам поліції при його складенні, розписки з яких повернулися до суду з відміткою «за місцем обслуговування адресат тимчасово відсутній». Про обізнаність судового провадження в Рожищенському районному суді ОСОБА_1 достеменно знав, що доводиться наявною в матеріалах справи, його письмовою заявою від 01.09.2019 року про відкладення розгляду справи, яке було призначене на 02.09.2019 року.

Вищенаведене свідчить про те, що судом першої інстанції було вжито достатніх заходів для своєчасного та належного повідомлення ОСОБА_1 про виклик до суду, а тому не дають законних підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук