Номер провадження: 33/813/404/19
Номер справи місцевого суду: 520/479/15-п
Головуючий у першій інстанції Губа Є. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Ковязіної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Марочкіна Володимира Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №555025 від 03 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 03.01.2015 року о 12 год. 30 хв. керував автомобілем марки Тойота RAV 4 державний номер НОМЕР_1 та рухався по вул. В. Стуса, 2 в м. Одесі з явними ознаками сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, не внятна річ) (а.с.2).

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 36,54 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 через представника адвоката Марочкіна В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) на час зупинення транспортного засобу вилучене працівником міліції посвідчення водія НОМЕР_2 від 05.09.2012 року було недійсне та апелянт вважає, що будь-яка стороння особа мала змогу скористатись недійсним посвідченням; 2) матеріали справи не містять пояснень свідка ОСОБА_4, зазначеного в протоколі, тому є сумнів чи було два свідки на момент складання протоколу.

Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки він копію постанови отримав лише 29.01.2019 року, апеляційну скаргу подав 08 лютого 2019 року.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 04 березня 2015 року за відсутністю ОСОБА_3, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 судом направлено не було. З матеріалами справи представник ОСОБА_3 - адвокат Марочкін В.О. ознайомився 29.01.2019 року (а.с.8).

Виходячи з наведеного, клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Марочкіна В.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Порядок проходження огляду на стан сп'яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Всупереч доводів апеляційної скарги, вина ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в ході судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №555025 від 03 січня 2015 року, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_3 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме в зв'язку з керуванням водієм ОСОБА_3 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння та його відмовою пройти медичний огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, містить пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які підтверджують, що в їхній присутності водій ОСОБА_3, у якого були наявні ознаки алкогольного сп'яніння, відмовився від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння (а.с.2-4).

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №555025 від 03 січня 2015 року ОСОБА_3 власноруч зазначено «выпил бутылку пива, на экспертизу ехать не хочу. Вину свою осознаю. Управлять автомобилем в состоянии опьянения больше не буду». Протокол підписано правопорушником без жодних зауважень. Також, всупереч доводів апеляційної скарги, в протоколі зазначено в якості додатку два пояснення понятих.

Зазначивши в апеляційній скарзі, що вилучене у ОСОБА_3 посвідчення водія є недійсним, апелянт не надав жодного доказу на підтвердження цього факту.

Також апелянтом не спростовано факту визнання ОСОБА_3 своєї вини в адміністративному протоколі.

Посилання ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції щодо не підписання ним даного протоколу є недоведеними та не спростовані жодними допустимими доказами.

Згідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен за вимогою працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для виявлення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

При розгляді адміністративної справи суд першої інстанції повно та об'єктивно розглянув справу та прийняв правильне рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення щодо правопорушника ОСОБА_3 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи представника ОСОБА_3 - адвоката Марочкіна В.О. щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк ОСОБА_3 на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року.

Апеляційну скаргу адвоката Марочкіна Володимира Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов