КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/149/2019 Суддя 1 інстанції - Первушина О.С.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_3 21.08.2018 року о 23 годині 20 хвилин, керував автомобілем "Volkswagen Polo", номерний знак НОМЕР_1, поблизу будинку №5 по вулиці Китаївській в місті Києві з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме - зіниці ока не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, однак від проходження огляду на стан сп'яніння відповідно до встановленого порядку відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 21 серпня 2018 року по справі № 752/17912/18, щодо ОСОБА_3 та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях події і складу зазначеного правопорушення.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є упередженою, формальною та винесеною із істотним порушенням вимог діючого законодавства, тобто незаконною.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_3не був належним чином у передбачений законом спосіб повідомлений про місце та час розгляду справи, частково ознайомлювався з матеріалами справи з метою дієвого захисту, однак у частині ознайомлення з відео- матеріалами йому було незаконно відмовлено та при цьому йому не було повідомлено про дату та час розгляду справи.

Апелянт зазначає, що з мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду вбачається, що судом взагалі зроблено висновок про те, що ОСОБА_3, «керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння, однак він ніби то відмовився від проходження огляду для визначення стану сп'яніння, а в резолютивній частині постанови суд взагалі не конкретизує, за які саме дії ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Захисник стверджує, що такий висновок не підтверджується ані матеріалами справи, ані дослідженими по справі доказами, так як докази, які б прямо вказували про перебування ОСОБА_3 з ознаками наркотичного сп'яніння просто відсутні і це підтверджується і тим, що ні протокол про адміністративне правопорушення від 21.08.2018 року, на підставі якого здійснювався розгляд зазначеної справи про адміністративне правопорушення, ні інші зібрані у справі докази, не містять даних, які б свідчили про перебування ОСОБА_3 з ознаками наркотичного сп'яніння чи про відмову про від проходження медичного огляду.

Апелянт вказує на те, що зазначені у протоколі дані вказують лише на те, що ОСОБА_3 начеб-то відмовився від медичного огляду у лікаря, проте, аж ніяк не встановлюють стан сп'яніння особи, пояснення осіб, які містяться в матеріалах справи, також засвідчують лише факт відмови ОСОБА_3 від його підписання,що, на думку апелянта, у свою чергу суперечить змісту та наявності підпису ОСОБА_3 у протоколі про адміністративне правопорушення, а не перебування останнього з ознаками наркотичного сп'яніння.

Також захисник зазначає, що судом не приділено належної уваги деяким обставинам складання протоколу про адміністративне правопорушення та направлення ОСОБА_3 для проходження медичного огляду.

Крім цього, апелянт вказує на те, що протокол відносно ОСОБА_3, складений з численними порушеннями діючого адміністративного законодавства, зокрема примірники протоколів не відповідають один одному, що є грубим порушенням інструкцій працівників поліції з оформлення та порядку складання протоколу, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, оскільки в примірнику, який ОСОБА_3 видано на руки відсутня кваліфікація - зазначення частини статті, згідно якої відносно нього складено протокол; у примірниках протоколів різняться дані, щодо наявності штампу - перевірено на повторність.

Захисник стверджує, що ознаки, які зазначені у протоколі, а саме тремтіння пальців рук, порушена координація рухів не відносяться до ознак наркотичного сп'яніння, а такої ознаки як зіниці ока не реагують на світло, відповідно до вище зазначеної інструкції не існує взагалі.

Апелянт вказує на те, що під час складання протоколу свідків взагалі не було фізично, що підтверджується, наданими ними поясненнями у передбачений законом спосіб та вони повністю збігаються за часом та обставинами подій, викладеними саме ОСОБА_3, а не працівником поліції, оскільки фактично, що відповідає обставинам справи спочатку було складено протокол про що свідчить час його складання - 23 год. 50 хв., а лише потім і згодом працівники поліції запросили понятих, яким ніхто фактично нічого не пояснював, при них не встановлювались ознаки сп'яніння та у передбачений Законом спосіб ОСОБА_3 не направлявся для проходження медичного огляду, що також підтверджується часом, вказаним у їх поясненнях, а саме о 23 год. 55 хв. і це при тому.

На думку захисника, незаконність складання протоколу та незаконність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 підтверджується і фактом фактичного не відсторонення його від керування та відсутністю факту тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, а також відповідно у матеріалах справи відсутні і акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також документи, які б свідчили про його передачу іншій особі, або тимчасове затримання транспортного засобу.

Апелянт звертає суду на те, що ОСОБА_3 був безпідставно зупинений поліцейськими, які склали протокол про адміністративне правопорушення, в який внесли надумані відомості про нібито ознаки наркотичного сп'яніння. При цьому дані в примірнику протоколу, який видали ОСОБА_3, відрізняються від тих, що наявні у протоколі, долученому до справи.

Захисник стверджує, що зазначаючи про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків, суд першої інстанції не звернув увагу на наявні в них суперечності, які свідчать про недотримання працівниками патрульної поліції вимог закону при оформленні матеріалів справи, чим допустив неповноту та однобічність з'ясування обставин справи.

Апелянт вказує на те, що як вбачається із змісту протоколу ОСОБА_3 власноручно написав, що з протоколом не згоден, а запис про те, що залишає транспортний засіб на місці та протягом доби, керувати ним не буде свідчить лише про правдивість показів ОСОБА_3 в частині того, що погодився на незаконну вимогу працівника поліції з метою складання незаконного протоколу, який не відповідає фактичним обставинам справи лише з метою як зазначено вище не втратити транспортний засіб та через те, що поспішав по роботі, оскільки мав замовлення на перевезення.

Крім цього захисник зазначає, що судом не було перевірено чи встановлено під час допиту в судовому засіданні як свідків осіб, що були залучені у якості понятих, які саме ознаки сп'яніння були у правопорушника, що є підтвердженням, на думку апелянта, факту порушення інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного чи наркотичного сп'яніння.

Апелянт вважає, що через те, що працівники поліції з самого початку неправомірно із перевищенням службових повноважень із застосуванням до ОСОБА_3 зверхнього ставлення та погроз стали вимагати від нього неправомірної винагороди під приводом та з погрозами того, що в разі, якщо він не погодиться на їх незаконні вимоги, то вони складуть стосовно нього адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП і йому все одно доведеться нести немалі витрати, при цьому спілкуванні не було понятих взагалі.

На думку захисника, наявність у матеріалах запису відео на протязі лише кількох хвилин, є черговим підтвердженням упередженості та незаконності їх дій, а також у свою чергу правдивості показань та позиції ОСОБА_3

Апелянт звертає увагу суду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, зазначена неправдива інформація, оскільки зазначено, що особа, яка притягується до відповідальності відмовилась від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, однак насправді ОСОБА_3 жодним чином не відмовлявся, більше того всіляко сприяв та наполягав на тому, щоб працівники поліції провели огляд, однак працівниками поліції йому було пояснено, що протокол, через його незгоду «йти їм на зустріч» вже було складено і якщо він хоче хоча б забрати автомобіль то він має просто на відео кивнути головою, що погоджується з працівником поліції і нікуди не бажає їхати, що він, будучи наляканим та перебуваючи у знервованому та шоковому психологічному стані і виконав.

Крім цього захисник вказує на те, що працівником поліції взагалі не були роз'ясненні права особи, порядок та строки оскарження протоколу згідно зі ст. ст. 287 -289 КУпАП України, а місцем розгляду справи зазначено Голосіївський районний суд м. Київа за викликом, що на думку захисту є упередженим кроком з метою позбавлення можливості особою відстояти свої законні права та інтереси.

Також, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 заперечував та вказував працівнику поліції, що зафіксовано на відеозапису, що не вживав наркотики, на що інспектор поліції жодним чином не відреагував взагалі, а згодом заявив, що ОСОБА_3 зможе все оскаржити у суді, і також додав, що в протоколі буде зазначено, що він не п'яний, а в нього є лише ознаки сп'яніння і лише у такому випадку в нього не будуть забирати транспортний засіб. Надалі співробітник поліції заявив, що від ОСОБА_3 не вимагається читати протокол, і що він вкаже йому де він має поставити підпис і лише в разі його згоди підписати протокол вони не забиратимуть транспортний засіб, після чого він зможе рухатися далі на своєму автомобілі.

Захисник вказує на те, що жодних понятих при складані протоколу не було взагалі на місці події та фізично не могло бути, оскільки спочатку завчасно та під час бурхливих сперечань було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, а тому, на думку апелянта, протокол у справі про адміністративне правопорушення винесено посадовою особою поліції незаконно з грубим порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, необгрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого ОСОБА_3, не вчиняв, що призвело до незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апелянт зазначає, що пояснення свідків, які суд врахував при винесенні рішення не були спростовані у суді саме, через відсутність фактично розгляду справи взагалі, оскільки їх ніхто не викликав та їх покази ніхто не перевіряв, при цьому вони не підтвердили факту відмови ОСОБА_3 від проходження медичного огляду, а відповідно і не спростували наявності порушень у діях працівників поліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши інспектора патрульної поліції ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_3 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 222640 від 21 серпня 2018 року, відповідно до якого 21.08.2018 року о 23 годині 20 хвилин водій ОСОБА_3 керував автомобілем «VolkswagenPolo», номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, а саме - зіниці ока не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, однак від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, який складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, в ньому повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указані ознаки алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_3 та його дії щодо ухилення від огляду; є вказівка на порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка його склала - інспектором 1 роти 2 батальйону УПП в м. Києві ОСОБА_6 та безпосередньо ОСОБА_3, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що останній поставив підпис, при цьому, зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_3 в протоколі не вказав (а.с. 1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_3 21 серпня 2018 року по вул. Китаївській, 5 в місті Києві від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 2),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 21 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 (а.с. 3), де також зафіксована відмова ОСОБА_3 від проходження огляду в медичному закладі.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп'яніння - зіниці ока не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, виявлені працівниками поліції 21.08.2018 року у ОСОБА_3 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що 21.08.2018 року рухаючись по вул. Китаївській в м. Києві був зупинений працівниками поліції. Працівник поліції, що підійшов до його автомобіля пояснив, що причиною зупинки стало орієнтування, проте на його вимогу жодних документів щодо підстави зупинки йому надано не було. Під час спілкування, працівник поліції повідомив, що вбачає у нього ознаки наркотичного сп'яніння, при цьому не виконав жодних дій для їх встановлення. Крім цього ОСОБА_3 зазначив, що погрожуючи забрати його автомобіль на штафмайданчик, перевищуючи, на його думку свої повноваження, працівники поліції провели обшук його автомобіля. Після проведення обшуку автомобіля, інспектор поліції пояснив, що не збирається доставляти його автомобіль на штраф майданчик, оскільки їх цікавить лише протокол, складений за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також ОСОБА_3 пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення свідки були відсутні.

Разом з тим, наведені показання ОСОБА_3 та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження іншими дослідженими доказами.

Так, за клопотанням апелянта судом апеляційної інстанції було викликано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона разом з подругою 21.08.2018 року приблизно о 24 год. поверталась додому та була запрошена працівниками поліції в якості свідка, для засвідчення відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння. Свідок зазначила, що хоч вона і була в нетверезому стані, та вона погодилась бути свідком. Працівники поліції пояснили, що ними було зупинено водія, під час спілкування з яким, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння. Після чого в її присутності та присутності ще одного свідка водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, на що останній відповів відмовою. При цьому водій висловлював таку відмову чи просто кивнув свою незгоду вона не пам'ятає, але для себе вона зрозуміла, що водій дійсно відмовився їхати на мед. освідування. Крім цього свідок ОСОБА_4 зазначила, що на її запитання чи може водій пройти огляд на місці зупинки, працівники поліції повідомили, що огляд на стан наркотичного сп'яніння проводиться лише в медичному закладі.

Забезпечити явку в судове засідання суду апеляційної інстанції свідка ОСОБА_5 не виявилось за можливе, оскільки вказаний свідок в судові засідання неодноразово не з'являвся, разом з тим згідно телефонограми, в телефонній розмові останній повідомив, що не може прибути в судові засідання у зв'язку із зайнятістю з навчанням у ВУЗі, та повідомив, що дійсно був свідком відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім того, для перевірки доводів апеляційної скарги захисника, в судове засідання суду апеляційної інстанції було викликано інспектора 1 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_6, який пояснив, що 21.08.2018 року під час патрулювання Голосіївського району м. Києва приблизно о 23 год. ним, було помічено автомобіль «Volkswagen Polo», зеленого кольору, з іноземними номерами, на якому був підкрашений бампер, а відтак, виникла підозра, що даний транспортний засіб міг бути причетний до ДТП. На підставі цього, ним, відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" було прийнято рішення про зупинення вказаного транспортного засобу. При цьому ОСОБА_6 уточнив, що оскільки він був водієм поліцейського транспортного засобу, та відповідно подавав водію ознаки для зупинки, що це саме було чи звуковий сигнал, чи включення проблискових маячків конкретно не пам'ятає, але водій зрозумів таку вимогу та зупинився. Першим до водія автомобіля «Volkswagen Polo» підійшов його напарник, а вже потім він, адже він паркувався та глушив машину. При спілкуванні з водієм, було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння, у зв'язку з чим водієві було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у лікаря-нарколога, однак водій відмовився. Через декілька хвилин було зупинено двох свідків, в присутності яких водієві було повторно запропоновано пройти огляд в медичному закладі, проте, водій знову відмовився, в зв'язку з чим і було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього інспектор поліції зазначив, щонаправлення на проходження огляду не було виписане, так як водієві неодноразово було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду, проте він відмовився, а відтак, не було сенсу виписувати таке направлення. Посвідчення водія у ОСОБА_3 не вилучалось, оскільки в нього вже був тимчасовий дозвіл на керування. Також інспектор патрульної поліції зазначив, що водієві було роз'яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, проте, чому це не зафіксовано на відео йому не відомо. З приводу знімання на відео інспектор пояснив, що наявні у поліцейських нагрудні відео камери швидко розряджаються, тому проводити під час спілкування з особою повну фіксацію за допомогою камери не є можливим, а тому фіксуються головні моменти спілкування. Щодо розбіжності в часі на відеозапису і в протоколі, інспектор поліції пояснив, що час складання протоколу він зазначив з свого годинника, а час, який встановлено на камері вони не перевіряють, тому не виключено, що він може відрізнятися, а змінити самостійно час на них неможливо. З приводу різниці в часі складання протоколу про адміністративне правопорушення та часу подій, вказаного в поясненнях свідків, то працівник поліції пояснив, що в протоколі про адміністративне правопорушення час та обставини вчинення правопорушення зазначені вірно, а при написанні пояснень свідків помилково час складання пояснень зазначили замість часу вчинення правопорушення.

Також судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, які 21 серпня 2018 року здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_3, відповідно до якого вбачається, що автомобіль ОСОБА_3 було зупинено шляхом переслідування. Інспектор поліції, який знаходився на пасажирському сидінні службового автомобіля, підійшовши до автомобіля одразу повідомив про причину зупинки та попросив надати документи на автомобіль та водійське посвідчення. Під час спілкування з водієм у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння та було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, проте водій відмовився. Через деякий час було зупинено двох свідків в присутності яких водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у медичному закладі, проте, водій знову відмовився, при цьому будь - яких пояснень щодо причини такої відмови ОСОБА_3 не вказував.

Відеозаписом подій, який є об'єктивним доказом у справі, на якому зафіксовано обставини відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога, підтверджуються пояснення інспектора патрульної поліції ОСОБА_6, свідка ОСОБА_4 та спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення процедури направлення ОСОБА_3 для огляду на виявлення стану сп'яніння до лікаря, а також про недотримання вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3

Відтак, наявні у справі докази об'єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені в сукупності докази спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки, відсутність понятих під час пропозиції поліцейського щодо проходження огляду на стан сп'яніння.

Разом з тим, будь - яких доказів на підтвердження наявного між працівниками поліції та ОСОБА_3 конфлікту, а також, доказів проведення працівниками поліції обшуку в автомобілі та в результаті цього залякування ОСОБА_3, як на те вказував в апеляційній скарзі захисник, надано не було.

Доводи адвоката ОСОБА_2 про неспівпадіння часу, коли ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння, згідно протоколу, та письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який не збігається між собою та з часом фіксації на відео з боді-камери поліції, а також, помилкове використання працівниками поліції бланків з зазначенням в них відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, за наявності в матеріалах справи відеозапису та показань в суді апеляційної інстанції працівника поліції ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_4 не можуть свідчити про неправильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що вимога працівника поліції водію про проходження в установленому законом порядку медичного огляду на стан сп'яніння має бути обов'язково письмова, є безпідставними, оскільки жодною з інструкцій, а саме: «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» та статтею 266 КУпАП не передбачена письмова форма такої вимоги та не розроблено відповідний бланк. Долучений же до матеріалів справи захисником перелік термінів « Вимога» стосується інших підзаконних нормативних актів, зокрема: Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах», Наказу МВС України «Про організацію доступу до відомостей персонально - довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України» та ін.

Що стосується відсутності в матеріалах справи направлення ОСОБА_3 для огляду на стан наркотичного сп'яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв'язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп'яніння, не спростовує порушення ОСОБА_3 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

При цьому слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що в другому екземплярі протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено частину статті 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, разом з тим, зміст протоколу, а саме, суть правопорушення в обох примірниках протоколів є ідентичною, чітко відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи те, що протокол є лише одним з доказів, така невідповідність другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення першому примірнику не була підставою для повернення справи на доопрацювання до управління патрульної поліції та не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Власноручно зазначені ОСОБА_3 пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення про залишення транспортного засобу на місці зупинки спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо не відсторонення ОСОБА_3 від керування транспортним засобом та свідчить про застосування до нього таких заходів забезпечення провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 266 КУпАП, як відсторонення від керування транспортним засобом, які застосовуються у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зокрема на право надати пояснення), порушували свої службові обов'язки та порушували положення інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ні ОСОБА_3, ні його захисником не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2, вважаю, що вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання захисник, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відтак, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року щодо визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом'якшують відповідальність та наклав його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Більш того, санкція вказаного закону є безальтернативною.

За таких обставин, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року щодо ОСОБА_3 є законною, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачаю, в зв'язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал