Справа № 708/178/19
Номер провадження № 3/708/54/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

Суддя Чигиринського районного суду Черкаської області Івахненко О.Г., в присутності прокурора Святокума О.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, за ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, будучи провідним спеціалістом відділення у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, на якого відповідно до п.п."в" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки без поважних причин, не своєчасно подав декларацію після припинення повноважень особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки фактично подав таку декларацію лише 20.04.2018 року, хоча граничний термін 31.03.2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному правопорушені не визнав, заперечив проти складеного відносно нього протоколу про адмінправопорушення, суду пояснив, що він подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2017 рік поза строком, визначеним законом, а саме 31.03.2018 року, оскільки перебував за межами України, а прибув в Україну лише 12.04.2018 року про що свідчить відмітка в паспорті.

Прокурор у судовому засіданні визнав поважність причин, не подання ОСОБА_1, декларації.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, думку прокурора Святокума О.С., вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 7,254,279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно дост. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією», в чинній редакції зі змінами та доповненнями, у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з'ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб'єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень.

Аналогічна вимога міститься в п. 7 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління протиправне, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Відповідальність за ч. 1ст. 172-6 КУпАП настає у разі порушення вимог фінансового контролю, які полягають у тому числі і в несвоєчасному поданні декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держава або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема наявне формулювання «щорічно до 1 квітня».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2018 році подавав електронну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2017 рік поза строком, визначеним законом, а саме 20.04.2018 року.

Обгрунтовуючи свої заперечення ОСОБА_1 посилається на поважність причин пропуску строку визначеним законом, а саме 20.04.2018 року, зокрема зазначає, що він не зміг вчасно подати декларацію в звязку з перебування його за межами України, та прибув в Україну 12.04.2018 року, в підтвердження чого надав ксерокопію паспорта з відповідною в ньому відміткою.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП(адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічної думка судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення останнього до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції Українитаст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

При вирішенні справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд враховуює положення ст. 62 Конституції України згідно якої винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому, відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 172-6, 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, 280,283,284,285 КУпАП,ст. 12 ЗУ «Про запобігання корупції», суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справ відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити зв'язку із відсутністі в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.Г. Івахненко