ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м.Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі Параскєвіній Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, працюючу у КЗ ДОДТ м. Маріуполь, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн..

в с т а н о в и л а :

судом встановлено, що ОСОБА_2 14 листопада 2018 року об 11-40 годині, за місцем мешкання: м.Маріуполь, вул. італійська, 107А, кв. 2, не виконала своїх батьківських обов'язків з виховання малолітнього сина ОСОБА_4, 2012 року народження, внаслідок чого останній у ЗОШ №66, розташованій за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, 75, спричинив тілесні ушкодження малолітнім ОСОБА_5, ОСОБА_6, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

На зазначену постанову від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.01.2019р. щодо неї, та закриття провадження за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що судом при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення були порушені вимоги ст.268 КУпАП, внаслідок чого однобічно і неповно досліджені обставини, які мають суттєве значення у справі, а висновки судді не відповідають дійсності. Зазначає, що про час і місце розгляду справи вона належним чином не була повідомлена, оскільки повістку про розгляд справи, призначеної на 15 січня 2019 року вона отримала лише 23 січня 2019 року, справа розглянута за її відсутності, чим були порушені її права на захист.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали провадження не містять доказів та вказівок невиконання яких саме батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина з її боку утворило склад адміністративного правопорушення.

Ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в постанові суду першої інстанції не вказано, які самі протиправні дії вчинив її син ОСОБА_4 Також, в постанові не вказано, якого ступеню тяжкості тілесні ушкодження наніс її син малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Звертає увагу, що немає жодного доказу, чи мали місце будь-які тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки судово-медична експертиза не проводилася, тоді як в неї є медична довідка, що під час бійки між малолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_4, тілесні ушкодження були нанесені саме її сину.

Однак, цей факт не було перевірено судом першої інстанції, внаслідок чого прийнято невірне рішення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_2 та її захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, постанову скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення; вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дана справа, розглянута у відсутність ОСОБА_2, яка не була повідомлена про час та місце розгляду справи.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості реалізувати в суді, передбачені законом (ст.268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_2 суд виходить з того, що одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КпАП. При вирішенні таких справ суди мають також з'ясовувати крім іншого, мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку. З'ясувавши обставини встановлені у протоколі про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення сторін, не можу погодитися з висновками, наведеними в постанові Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області.

Відповідно до положень ст.9 КупАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до положень ст.ст.10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, відповідальність за цим законом настає в разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в: 1) ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (ч. 1); 2) вчиненні неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом (ч. 2); 3) вчиненні неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність (ч.3).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Проте і в протоколі про адміністративне правопорушення, і в постанові суду з посиланням на вказаний протокол, не зазначено яким саме чином ОСОБА_2 не виконувала свої батьківські обов'язки, при цьому не зазначено в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено.

Суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Диспозиція ч.1 стю184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Отже, диспозиція даної статті посилається на певне законодавство, яке передбачає виконання обов'язків. Тому, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції повинен був вказати, які саме обов'язки не були виконані ОСОБА_2 і яким законодавством передбачене їх виконання.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що малолітній ОСОБА_4 спричинив тілесні пошкодження малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак матеріали про адміністративне правопорушення не містять доказів на доведення вини малолітнього ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та визначення їх ступеня тяжкості.

З наданих матеріалів вбачається, що між малолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у приміщенні учбового закладу під час учбового процесу відбулася бійка, під час якої діти отримали тілесні ушкодження, у тому числі і малолітній ОСОБА_4, що підтверджується довідкою, наданою ОСОБА_2

З аналізу змісту ч.1 ст.184 КУпАП вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов'язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов'язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, визначив її винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

З огляду на викладене, вважаю апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2019 року, щодо ОСОБА_2, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. - скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького апеляційного суду І.М. Свіягіна