Справа № 366/2960/19
Провадження № 3/366/1819/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Іванківського відділення поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 11 листопада 2019 року приблизно о 12 годині 10 хвилин на 18 км автодороги спецпід`їзд до зони ЧАЕС ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського вийти з автомобіля та припинити зухвалу поведінку, кидався в бійку, хапав за формений одяг та зірвав шеврони.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, зазначив, що того дня він їхав автомобілем разом з матір`ю. Побачив патрульний автомобіль, який був ніби прихований. Включив відеореєстратор, зупинився біля поліцейських і поцікавивсь чого їх автомобіль погано проглядається з дороги. Поліцейські, коли побачили, що він веде зйомку, почали поводити себе неадекватно. В результаті, застосувавши до нього силу, доставили його у відділення поліції, де й склали протокол. Вважає, що своїми діями нічого не порушив.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, зокрема і відеозапис, зроблений поліцейськими, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є, зокрема, злісна непокора законному розпорядженню та вимозі поліцейського. Під злісною непокорою слід розуміти відмову від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Головною ознакою об`єктивної сторони є саме законність вимоги чи розпорядження працівника поліції.

Права працівників поліції визначені Законом України «Про національну поліцію».

З досліджених матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 з власної ініціативи зупинився біля автомобіля патрульної поліції, в ході розмови з поліцейськими, він відмовився пред`явити документи, що посвідчують особу, при цьому поліцейськими жодного пояснення законності підстав такої вимоги озвучено не було, навіть коли ОСОБА_1 прямо про це запитав.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Таким чином, законодавством встановлено виключний перелік підстав, коли вимога поліцейського про пред`явлення документа, що посвідчує особу, вважатиметься законною.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави суду вважати, що вимога поліцейських до ОСОБА_1 щодо пред`явлення документа про встановлення особи або ж посвідчення водія була законною.

Відповідно до розділу ІІ Закону України «Про Національну поліцію» принципами її діяльності є, зокрема, принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип дотримання прав і свобод людини (під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації); принцип законності (поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України); принцип відкритості та прозорості (поліція здійснює свою діяльність на засадах відкритості та прозорості в межах, визначених Конституцією та законами України); принцип взаємодії з населенням на засадах партнерства (діяльність поліції здійснюється в тісній співпраці та взаємодії з населенням, на засадах партнерства і спрямована на задоволення їхніх потреб; рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції).

Таким чином суд вважає за необхідне звернути увагу, що надмірна активність громадян щодо діяльності правоохоронців, навіть провокативна поведінка щодо останніх, не є підставою для поліцейських зневажливо та упереджено ставитись до таких осіб, а тим більше не дотримуватись при цьому вимог законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ю.В. Ткаченко