П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2019 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І. Д. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білозерський Донецької області, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності не притягувалася, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, за ч.3 ст.184 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, мотивоване наступним.

01 жовтня 2019 року о 12 год. 42 хв. ОСОБА_1 не виконувала своїх піклувальницьких обов`язків, що призвело до того, що її онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в БЗШ №20 вдарив в область голови неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим наніс йому фізичного болю та порушив громадський порядок.

За вказаним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ГР203932 від 25 жовтня 2019 року за ч.3 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона проживає з донькою та онуком, так як донька працює у м. Києві онук проживає з нею і вихованням його займається вона. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , добрий хлопчик, допомагає по господарству. В школі виникла сварка між онуком та ОСОБА_3 , який вдарив онука у груді, після чого останній вдарив ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, судом встановлено наступне.

Згідно ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досяглина момент вчинення адміністративного правопорушення 16-ного віку.

Так, згідно ч.3 ст.184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і обєктивне зясування обставин справи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 року №11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й обєктивно зясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються - дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст.ст.8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, рапортів працівників поліції викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Сімейним кодексом України передбачено перелік осіб, що мають обов`язки щодо виховання та піклування дітей, тому слід проаналізувати та з`ясувати, чи визнаються відповідні особи спеціальними суб`єктами аналізованих правопорушень. До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК належать: 1) опікун (ч.4 ст.249 СК); 2) піклувальник (ч.4 ст.249 СК); 3) особа, що усиновила чи удочерила (ч.4 ст.232 СК); 4) патронатний вихователь (ст.255 СК); 5) прийомні батьки (ч.2 ст.256-2 СК); 6) батьки-вихователі дитячого будинку (ч.2 ст.256-6 СК); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (ст.261 СК).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які несуть відповідальність за виховання неповнолітніх, а тому суд дійшов висновку що вона не несе відповідальності за вчинення будь-яких дій, зазначених в ч.3 статті 184 КУпАП, оскільки бабуся не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, отже в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, а тому підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не вбачається.

За таких обставин, суд вважає, що справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 необхідно закрити в зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області І. Д. Дубановська