КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника ТкачукаВ.В.

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, якою

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352, 40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 2 вересня 2018 року о 04.30 год. керував автомобілем «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 в м. Києві по вул. А. Вербицького, 8 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився в присутності двох свідків за допомогою приладу Драгер, який показав позитивний результат в 0,74 %, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, разом з уточненнями, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, починаючи з 20 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року включно, скасувати постанову, провадження у справі закрити.

Поважність причини пропуску строку ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що в день винесення постанови він не був присутнім в судовому засіданні, а копію постанови отримав лише 31 жовтня 2018 року. З урахуванням 10 днів, останній день оскарження припадає на вихідний - 12 листопада 2018 року, а тому просив суд поновити строк. Київським апеляційним судом було винесено постанову про відмову в поновленні строку з посиланням на те, що йому було відомо про розгляд справи, а клопотання про зміну територіальної підсудності було подане на наступний день після винесення постанови, а тому апеляційний суд не знайшов підстав для поновлення строку.

ОСОБА_2 вказує на те, що 26 вересня 2018 року о 12.12 год., тобто, до часу розгляду справи, електронною поштою він подав до суду клопотання про направлення справи для розгляду до Богунського районного суду м. Житомира за місцем його проживання, вказавши, що не має змоги приїздити до суду, проте, якщо суд прийме рішення, що справа не підлягає до передачі до іншого суду, відкласти її на іншу дату та повідомити його належним чином. Справа була призначена до розгляду в цей день о 16.40 год. Проте, розгляд клопотання відбувся за його відсутності, копію постанови Київського апеляційного суду отримав 20 грудня 2018 року, та в якості доказу додає до апеляційної скарги поштовий конверт з відміткою на штемпелі дати отримання, а тому з урахуванням десяти днів на оскарження постанови, останній день припадає на 31 грудня 2018 року. У зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження з поважних причин, просить його поновити.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, не з'ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що поза увагою суду залишилося те, що під час дослідження відеозапису, не було звернуто уваги що, він погодився пройти огляд на місті, однак, йому не запропонували проїхати до медичного закладу, а після огляду, навіть, не запитали, чи погоджується він з результатами такого висновку. Зазначене також підтверджується рапортом працівника поліції та поясненнями свідків.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що на з відеозапису також вбачається, що працівники поліції не надали йому свідоцтво про повірку технічного приладу та свідоцтво про його реєстрацію, а з самого чека приладу «Драгер» неможливо встановити, коли була остання дата його калібрування.

Також, як наголошує апелянт, матеріали справи не місять даних, що його було відсторонено від подальшого керування транспортним засобом, а докази його незгоди з проведеним оглядом на місці містяться в протоколі, де він надав письмові пояснення.

ОСОБА_2 особливо звертає увагу на те, що місцевий суд не звернув увагу, що чек приладу драгер, за допомогою якого проводився огляд, виданий приладом «DRAPER 6820», який згідно наказу № 33 від 1 березня 2010 року «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху» відсутній у вищезазначеному наказі, а відтак такі докази є недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, захисника Ткачука В.В. на підтримку доводів клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, разом з уточненнями, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження - підлягає поновленню, апеляційна скарга - задоволенню, постанова скасуванню, провадження у справі - закриття на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст.. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи не дотримані, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 направлялась повістка про виклик до суду на 26 вересня 2018 року на 16.40 год. Натомість, міститься телефонограма про повідомлення ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду справи (ас. 8). Разом з тим, ОСОБА_2 повідомив, що він не отримував ніяких телефонограм, та на підтвердження зазначених обставин надав деталізацію по локальним і роумінговим дзвінкам (ас. 72-87).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що про розгляд справи 26 вересня 2018 року о 16.40 год. він дізнався випадково з сайту суду, у зв'язку з чим електронною поштою направив до суду клопотання.

З наданої роздруківки з електронної адреси ОСОБА_2 з папки «Відправлені» вбачається, що ним 26 вересня 2018 року о 12.12 год., тобто, до часу розгляду справи, на електронну адресу суду надіслане клопотання, про результати розгляду якого він просить повідомити (ас. 48), яке в суді, згідно штампу, зареєстровано тільки 27 вересня 2018 року (ас. 12-13). В клопотанні ОСОБА_2 просив направити справу до розгляду до суду за місцем його проживання - до Богунського районного суду м. Житомира, а у випадку незадоволення його клопотання, відкласти розгляд справи на іншу дати та повідомити його про наступний його розгляд.

Проте, вказане клопотання не було вирішено, та суд розглянув справу за відсутності особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження відправлення ОСОБА_2 копії постанови 26 вересня 2018 року, про що міститься лист у справі, та її вручення.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 поштою направлена заява про ознайомлення з матеріалами справи, з якими останній ознайомився 31 жовтня 2018 року (ас. 15-16).

Апеляційна скарга направлена поштою 12 листопада 2018 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (ас. 22-31).

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 був обізнаний про день та час розгляду справи, а клопотання про направлення справи до суду за місцем проживання направив на наступний день (ас. 35).

31 грудня 2018 року, після отримання вказаної постанови суду, ОСОБА_2 повторно звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке викладене в апеляційній скарзі, до якого долучив документи на підтвердження своєчасності направлення до районного суду клопотання про направлення його справи до суду за місцем проживання, а в разі відмови у задоволенні клопотання, про повідомлення його про день та час розгляду справи.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а строк на апеляційне оскарження постанови суду поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, та апеляційний суд приймає їх до уваги частково, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, як на докази його винуватості, послався на протокол про адміністративне правопорушення, результат огляду на стан алкогольного сп'яніння, акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, пояснення свідків (ас. 9-10).

Однак, під час апеляційного розгляду встановлені обставини, які свідчать про помилковість прийнятого рішення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 розділу ІХ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1452/731, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 266 КУпАП та вказаної Інструкції передбачено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства, та у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Пунктом 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого оглядупередбачено, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (із змінами), передбачено, що підтвердження стану сп'яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Проте, з наявних у справі доказів вбачається, що огляд ОСОБА_2 проведений з порушенням вимог закону.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він складений щодо ОСОБА_2 про те, що 2 вересня 2018 року о 04.30 год. по вул. А. Вербицького, 8 в м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився в присутності двох свідків із застосуванням приладу Драгер. Результат огляду - 0,74 %, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_2 зроблено власноручний запис: «Керував авто в тверезому стані, з оглядом на стан сп'яніння не згоден».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він забирав друзів з кафе. Коли від'їхав від кафе, побачив автомобіль поліції, який рухався за ним. На вимогу працівників поліції він зупинився. Йому повідомили, що не горіла підсвітка номерного знака. Після цього працівники поліції запідозрили його (ОСОБА_2.), що він випивший, та запропонували йому пройти тест за допомогою приладу «Драгер», однак, не надали йому документи на відповідний пристрій, але він (Деркач) погодився на проходження такого огляду та пройшов. Після проходження тесту пристрій показав результат, після чого поліцейські склали протокол, але він (ОСОБА_2.) не погодився з результатом. Працівники поліції не пропонували йому пройти медичний огляд в закладі охорони здоров'я. Після цього працівники поліції його не відсторонили від керування транспортним засобом та не вилучали водійське посвідчення.

Захисник Ткачук В.В. підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що працівники поліції не дотримались процедури, передбаченої законом, щодо порядку проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, не відсторонили ОСОБА_2 від керування, чим порушили вимоги Закону.

З метою перевірки доводів апелянта апеляційним судом переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 Причиною слугувала відсутність підсвітки номерного знака. В подальшому працівники поліції перевіряють документи, запитують у ОСОБА_2, чи він відмовляється, на що ОСОБА_2 запитує: «Від чого?». Після цього працівники поліції пропонують ОСОБА_2 пройти тест на стан сп'яніння, з чим ОСОБА_2 погоджується. В подальшому працівник поліції в присутності свідків та водія ОСОБА_2 пропонує водію пройти тест за допомогою приладу «Драгер». Працівник поліції демонструє попередній аналіз на приладі «Драгер», після чого ОСОБА_2 проходить тест за допомогою приладу «Драгер», результат якого - 0,74 проміле.

Також на відео вбачається, що ОСОБА_2 запитує щодо справності пристрою, а саме даних щодо сертифікату та повірки на пристрій, на що поліцейський відповідає, що все є, якщо потрібно. В подальшому працівники поліції займаються оформленням адміністративного матеріалу (ас. 6).

Як вбачається з матеріалів справи та під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_2 висловив незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки, що знайшло своє підтвердження наявними доказами у справі, в т.ч. і власноручно зробленими поясненнями ОСОБА_2 у протоколі про адміністративне правопорушення (ас. 1), а також відсутністю підпису ОСОБА_2 в бланку акту огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який передбачає графу «З результатами згоден» та підпис особи в цій графі (ас. 3).

За таких обставин, відповідно до положень ч. 3 ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції зобов'язані були провести огляд ОСОБА_2 в закладі охорони здоров'я. Однак, працівниками поліції ОСОБА_2 огляд у медичному закладі не пропонувався.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, а саме проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння з порушенням вимог закону, такий огляд, відповідно до положень ч. 5 ст. 266 КУпАП, є недійсним, а тому наявні у справі докази не є належними, достатніми та допустимими для висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії БР № 189846 від 2 вересня 2018 року.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до ст.. 265-2 КУпАП, в разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, працівник поліції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення відповідний запис про затримання автомобіля відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про затримання або блокування автомобіля, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_2, а пояснення останнього, що він поїхав на своєму автомобілі після оформлення протоколу нічим не спростовані.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352, 40 грн., - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва