Єдиний унікальний номер №943/2022/19
Провадження №3/943/769/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від т.в.о. начальника ВАП Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 .

за ст. 130 ч. 1 КУпАП -

встановив :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 174767 від 13.10.2019 р., 13 жовтня 2019 року о 03:38 год. на автодорозі М06 Київ-Чоп 503 км + 200 м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT 1.9 TDI KOMBI, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager ALCOTESТ-6810 AKCE-0243 у присутності 2-ох свідків, що підтверджується тестом № 2180 від 13.10.2019 року, результати огляду становлять 0,49 ‰ проміле, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 174767 від 13.10.2019 року, згідно опису, працівниками поліції додано результат газоаналізатора Drager ALCOTESТ-6810, диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, акт огляду, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рапорт та копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення.

Захисник Скоробогатий М.В. у судовому засіданні не заперечив проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол у справі про адміністративне правопорушення складено з грубим порушенням вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858. Вказує, що ОСОБА_1 був незгідний з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою приладу Драгер та наполягав на проходженні такого огляду у медичному закладі. Проте працівники поліції не скерували його для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП, та склали протокол у справі про адміністративне правопорушення. Наголошує, що жодних доказів, які підтверджують факт відмови від проходження ОСОБА_1 . огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, або факт проходження такого огляду, в матеріалах справи немає. Працівники поліції не виконали свого обов`язку щодо скерування ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу після висловлення незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Представник дорожньо патрульної служби у Львівській області за викликом суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи у його відсутності, пояснень, доповнень, тощо, не подав.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, суд дійшов висновку, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частинами 1-5 ст. 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння та виявлення такого стану регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

Аналогічні норми передбачені «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що незгода водія з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, а є підставою для направлення водія для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. В подальшому, лише в разі відмови водія від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, відносно нього може бути складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, згідно матеріалів справи та пояснення захисника, ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнавав, не був згідний з результатами огляду на стан сп`яніння з використанням алкотестера «Drager Alkotest 6810», який був проведений на місці зупинки транспортного засобу, після чого виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Незважаючи на таку вимогу працівники поліції не скерували та не доставили його для огляду в заклад охорони здоров`я, а склали відносно нього протокол.

Під час перегляду відеозапису нагрудних камер поліцейських, який долучено до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 після проведення тесту за допомогою газоаналізатора, в присутності двох свідків, висловив незгоду з результатами огляду та наполягав на проведенні такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я. Проте працівниками поліції не було направлено ОСОБА_1 до медичного закладу, не забезпечено його супроводження до такого, а результати такого огляду до матеріалів справи не долучено.

З пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучені до матеріалів справи, вбачається, що останні були запрошені працівниками поліції для участі у проведенні огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 . Після проведення такого огляду з використанням алкотестера «Drager Alkotest 6810», ОСОБА_1 висловив незгоду з результатами та висловив вимогу пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Отже, згідно вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції, поліцейські в даному випадку мали направити ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак цього не зробили.

Пунктом 8 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В даному випадку працівниками поліції не долучено до протоколу та матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передбаченого інструкцією направлення для проведення огляду в медичному закладі та будь-яких доказів проведення такого огляду.

З метою перевірки фактів, на які наголошував захисник та сясування протиріч у доказах, які містяться у справі, для допиту в судовому засіданні викликалися поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак такі, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.

Отже, в даному випадку має місце порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Відповідно до ч.6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

На підставі ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення та доводи захисника, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджений належними і допустимими доказами при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції, що є суттєвим в даній категорії справ, тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ч.1ст. 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда