Справа № 720/363/19
Провадження № 3/720/151/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії КТ 097072 виданий Хотинським РС УДМС України в Чернівецькій області 30 липня 2013 року, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у звязку із тим, що 06 лютого 2019 року близько 12 години 00 хвилин керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Головна, 42-А в с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, в порушення п.п. 2.3(б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху та не вжив заходів при виникненні небезпеки, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 06 лютого 2019 року близько 12 години 00 хвилин дійсно рухався по головній дорозі на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Головна, 42-А в с. Динівці Новоселицького району та їхав в напрямку м. Чернівці, в той самий час раптово перед ним, не надавши переваги в русі, виїхав з другорядної дороги автомобіль НОМЕР_2 після чого відбулося зіткнення. Уникнути ДТП він не міг, швидкість його автомобіля була невеликою в межах допустимої норми. Винним у ДТП вважає водія автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який не надав йому перевагу у русі. Зважаючи на вищевказане, просив закрити провадження відносно нього.

Опитаний ОСОБА_2 пояснив, що ДТП сталося через його неуважність, оскільки він виїхавши з другорядної на головну дорогу, не надав перевагу у русі автомобілю під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі. ОСОБА_1 не мав можливості уникнути ДТП.

Вислухавши пояснення учасників пригоди, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.124 КУпАП відповідальність особи настає за порушення правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхових та інших споруд чи іншого майна, а згідно ст.9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у звязку із тим, що керуючи автомобілем в порушення п.п. 2.3(б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху та не вжив заходів при виникненні небезпеки, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2.

В той же час, дослідженими по справі доказами зясовано, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_2, який керуючи автомобілем НОМЕР_2 на перехресті вул. Головна-Заводська в с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, в порушення п. 16.11, 2.3(Б) Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, при виїзді з другорядної дороги на головну, не дав дорогу автомобілю НОМЕР_1, котрий рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого відбулося зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3(б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України заперечуються самим ОСОБА_1 та не підтверджуються жодним наявним у справі доказом.

Більш того, ОСОБА_2 пояснив, що внаслідок допущеного ним порушення ПДР та виїзду з другорядної на головну дорогу, ОСОБА_1 фактично не мав змоги уникнути ДТП, а його пояснення працівникам поліції про порушення останнім швидкості руху було надано на підставі його припущень, оскільки на момент виїзду на головну дорогу він не помітив автомобіль під керуванням ОСОБА_1.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні і беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Оцінюючи докази слід застосувати принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Матеріали справи не містять належних доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3(б), 12.1, 12.3 ПДР України. Тобто, в порушення вказаних норм КУпАП, працівник поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення керувався виключно власними припущеннями щодо вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, що є неприпустимим, у звязку із чим, протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Виходячи з вищенаведеного, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не міг бути обєктивно спроможним виявити перешкоду внаслідок раптового виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 з другорядної дороги на головну та в матеріалах справі відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують його вину у вчиненні вказаного ДТП, то відсутній і сам склад адміністративного правопорушення, у звязку із чим провадження по справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 124, 247 п.1 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Андрійовича за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: Ляху Г.О.