ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/560/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 33/817/102/19 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп..

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_2 01.01.2019 року о 03 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Шевченка керував транспортним засобом марки AUDI A6, н.з.ECJ468, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора Drager Alkotest (повірка дійсна до 29.05.2019р.) у присутності двох свідків, на табло якого висвітлило показник 2,06% (проміле), чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції змінити, звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та на підставі ст.21 КУпАП направити матеріали справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу.

Вказує, що суд неповно та необєктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, постанова винесена судом з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на звуження судом процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та порушення судом права на захист ОСОБА_2 у зв'язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення без його участі.

Вважає, що судом не встановлено обставин, що пом'якшують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, які передбачені ст.34 КУпАП.

Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що судом здійснено розгляд справи без участі ОСОБА_2, а копію вказаної постанови він отримав лише 31 січня 2019 року, що позбавило його можливості оскаржити її у встановлений законом строк.

ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи. ОСОБА_2 28.02.2019 року подав в суд клопотання, згідно з яким повністю визнає свою вину, просить дану справу розглянути у його відсутності та відсутності захисника та просить звільнити його від адміністративної відповідальності і направити матеріали справи на розгляд трудового колективу з метою застосування заходів громадського впливу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення від 01 січня 2019 року серії БД №239668, згідно якого інспектором роти №1 батальйону УПП в м.Тернополі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_2 01 січня 2019 року о 03 год. 50 хв. в м.Тернополі по вул. Шевченка транспортним засобом марки AUDI A6, н.з.ECJ468, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alkotest 6810 (повірка дійсна до 29.05.2019р.) у присутності двох свідків.

Як вбачається з результату тесту, проведеного за допомогою застосування приладу газоаналізатора Drager Alkotest 6810 № ARBF- 0422 від 01 січня 2019 року рівень алкоголю в крові ОСОБА_2 становив 2,06% (проміле).

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254,256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зазначили, що 01 січня 2019 року були присутні в якості свідків при проведенні огляду на стан алкогольного сп'яніння водія ОСОБА_2 за допомогою застосування газоаналізатора Drager Alkotest 6810 (повірка дійсна до 29.05.2019р.). Результат тесту показав наявність алкоголю у крові ОСОБА_2 у розмірі 2,06 %(проміле), з вказаним результатом тесту ОСОБА_2 був згідний.

Огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився працівниками поліції у відповідності із вимогами п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1425/735, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_2 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.

Посилання апелянта на невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального, матеріального права, неврахування судом обставин, які пом'якшують адміністративну відповідальність є необґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_2 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Доводи апелянта про порушення принципу повноти та об'єктивності, а також його права на захист у зв'язку із розглядом даної справи місцевим судом без його участі є безпідставними, оскільки він належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення та з клопотанням про відкладення розгляду справи у суд першої інстанції він не звертався.

Також, ОСОБА_2, як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП щодо дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об'єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом, однак в судове засідання не зявився, а подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності захисника.

У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 та в клопотанні ОСОБА_2 просять звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП і на підставі ст. 21 КУпАП направити матеріали справи на розгляд трудового колективу з метою застосування заходів громадського впливу.

Разом з тим, апелянти не надали суду жодних доказів, які би підтверджували факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ ДВА КУМА, в матеріалах справи відсутні будь-які характеристики на працівника ОСОБА_2.

Звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, передбачене ст. 21 КУпАП є правом, а не обов'язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з'ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

З урахуванням усіх обставин справи, характеру правопорушення та особи ОСОБА_2 немає підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для зміни постанови суду - відсутні.

Оскільки розгляд справи 15 січня 2019 року відбувся у відсутності ОСОБА_2 і копію оскаржуваної постанови суду він отримав лише 31 січня 2019 року, тому відповідно до ст.289 КУпАП строк на її оскарження ним не порушено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис