ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1332/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В., особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Полтавця Ю.Д., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника та ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1978 року народження, громадянин України, мешканець м. АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

Суддею зазначено, що ОСОБА_2 03.09.2019 року о 01 год. 00 хв. в районі парку Перемоги по пр. Тракторобудівників, 55 в м. Харкові керував автомобілем «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоров`я водій відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника., в підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд в постанові зазначив, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав (а.с. 16-18).

В матеріалах справі містяться данні щодо направлення судової повістки на адресу ОСОБА_1 , проте на (а.с. 15) знаходиться конверти з повісткою, який повернутий з відміткою «за відсутності адресата», що не свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №212413 від 03.09.2019 року зазначене місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , в направленні на огляд водія зазначено: АДРЕСА_1 .

Однак ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст. 277-2 КУпАП повідомленням про розгляд справи про адміністративне правопорушення є вручення особі яка притягається до адміністративної відповідальності судової повістки.

Таким чином висновок суду про розгляд справи без участі ОСОБА_1 є передчасним та необгрунтованим.

За таких обставин ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо. Це є грубим порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справи нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд визнав що у провадженнях в адміністративній справі щодо заявника не забезпечувалися важливі процедурні гарантії і що, враховуючи обставини справи, ці процедурні недоліки були достатньо серйозними, аби ставити під сумнів справедливість провадження, та констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином судом першої інстанції не виконано вимоги п. 3 ст.278 КУпАП.

Між тим відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції від 17 вересня 2019 року підлягає безумовному скасуванню.

Переглядаючи справу апеляційний суд прийшов до наступного.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1) містить данні, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу газоаналізатора «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувавалися дії посадової особи що його складала.

Більш того, факт відмови саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6-7) та відеозаписом (а.с.8).

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 до суду не надав.

Протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис (а.с. 3) не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Порушень вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Посилання захисника на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння апеляційним судом не приймається та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до відеозаписів з нагрудних камер поліцейських (а.с. 3) ОСОБА_1 впродовж значного часу говорив, що він «можливо» буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому вчиняв дії на затягування часу огляду на стан алкогольного сп`яніння, та всіляко уникав від проходження огляду, що на переконання апеляційного суду свідчить про його фактичну відмову від проходження огляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КпАП України та п. 9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом Інструкція) з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Тому посилання захисника на той факт, що відповідно до копії довідки від 03.09.2019 року, яка видана КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи підрозділ відділення судово-медичної експертизи» (а.с.22), в якій ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в його сечі не виявлено метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобу-тиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти, апеляційний суд не приймає.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на той факт, що поліцейський не повідомив своє прізвище, звання, не повідомив про причину зупинки автомобіля, не попередив про початок відео фіксації на нагрудну камеру боді-камеру та не надав можливості звернутись до адвоката за професійною правовою допомогою, щоб у подальшому додатково написати письмові пояснення апеляційним судом не приймається, оскільки спростовується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.с. 3) та поясненнями свідків, в яких зазначено, що при їх присутності ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом адміністративного протоколу, зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Крім того, можливість ОСОБА_1 звернутись за допомогою до адвоката є його правом, а не обов`язком поліцейського його запропонувати.

Однак відеозапис з нагрудних камер поліцейських (а.с. 3) не містить даних, що ОСОБА_1 звертався до працівників поліції із зазначеним клопотанням.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність і за відмову від проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 відмовившись від проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння порушив п. 2.5, Правил дорожнього руху України чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За вищенаведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 винний в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та винести у справі.

Строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КУпАП не збіг.

Керуючись ст. 33 КУпАП, апеляційний суд вважає необхідним накласти стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 384 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з правопорушника.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника та ОСОБА_5 та особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2019 року по справі № 643/14958/19, провадження № 3/643/3878/19 скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду Я.В. Чопенко