ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/290/19 Справа № 199/39/19 Суддя у 1-й інстанції - Воробйов В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 17 грудня 2018 року о 13 годині 30 хвилини в районі будинку № 19/1 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Даф, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, відповідно до постанови державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 26 вересня 2018 року серії ВП № 22386408.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці та стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить змінити постанову щодо нього як незаконну та необґрунтовану, винесену з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та закрити провадження по адміністративній справі щодо нього у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

Вказує на те, що суддя, під час постановлення рішення, не прийняв до уваги його заяви про те, що він не був повідомлений про існування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, оскільки державним виконавцем не було направлено йому цієї постанови, а ним не було отримано постанову.

Посилається на те, що він - 17 грудня 2018 року керуючи транспортним засобом не знав і не міг знати, що його обмежено у цьому праві, а тому адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Вважає, що суддя не врахував вищезазначених обставин, не дослідив їх належним чином, а тому необґрунтовано застосував такий суровий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначає, що судом було обмежено його у вільному надані показів, та надані доказів, оскільки в постанові не зазначено, що призначаючи стягнення, враховані обставини скоєнного правопорушення, дані про особу, її матеріальний стан, а також обставини, що обтяжують і пом'якшують відповідальність.

Також судом не прийнято до уваги, що раніше він ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності, працює водієм та керування автомобілем є для нього єдиним способом забезпечити його та родину.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Так, обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, який підписано ОСОБА_1, тав якому викладені обставини його вчинення; постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобом від 26 вересня 2018 року, та іншими матеріалами справи, внаслідок чого суд дійшов вмотивованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Підстави ставити під сумнів зазначені докази відсутні, оскільки в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1О. не спростовані докази та не надано будь-яких клопотань на спростування наявних в матеріалах провадження доказів, наданих до суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав про існування вищевказаної постанови про його тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом по заборгованості зі сплати аліментів не є слушними, оскільки в матеріалах справи мається пояснення ОСОБА_1, в яких він зазначив, що ще 08 листопада 2018 року дізнався про існування постанови державного виконавця (а. с. 9).

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, щодо якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Беручи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими та суд визнає їх як намагання уникнути відповідальності за адміністративне правопорушення.

Відповідно до постанови суду, при накладенні стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами судом було дотримано вимоги ст. ст. 30, 33 КУпАП та враховано особу винного, який свою провину фактично визнав, працює і має постійний заробіток, та з урахуванням того, що відсутні відомості про притягнення у минулому ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, негативних або тяжких наслідків для інших фізичних чи юридичних осіб не настало, та обґрунтовано призначено судом такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк у три місяці, передбачений санкцією ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Такий висновок суду відповідає меті застосування стягнення, якою є виховання особи, яка вчинила правопорушення, та запобігання скоєння нових правопорушень, що враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини особи.

Наведені в апеляційній скарзі обставини щодо не притягнення його до адміністративної відповідальності, та те, що він працює водієм і керування транспортним засобом є єдиним способом забезпечення своєї родини, підтверджуються доданими до апеляційної скарги доказами, однак відповідно до санкції частини 3 статті 126 КУпАП передбачено лише стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження в наявних доказах, що також були дослідженими при апеляційному розгляді.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019року залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_4