ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1077/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року. м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Чопенко Я.В. за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Шипенка М.С., прокурора Чехунова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника Шипенка М.С. на постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1969 року народження, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 -

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи а посаді начальника кафедри військового управляння та права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014р. (далі: Закон №1700-VII), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно Інвойсу №19285 від 01.07.2018 набув право власності на автомобіль «Ніссан», 2016 р.в., VIN 5 НОМЕР_1 вартістю 4 300 дол. США, що станом на 01.07.2018 відповідає 112 613, 56 грн., що перевищує поріг у 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01.01.2018р., про що відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону №1700-VII була зобов`язана повідомити НАЗК протягом 10 днів з моменту придбання майна, тобто до 11.07.2018 включно. Однак, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 подав несвоєчасно 22.11.2018.

Не погодившись з таким судовим рішенням захисник Шипенко ОСОБА_2 . ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати судову постанову, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що в діях ОСОБА_4 немає ознак вини та умислу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора Чехунова М.В. проти її задоволення, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами декларування - є особи, зазначені у пункту 1, підпункті «а» пункту 2 частини 1 ст. 3 Закону, інші особи, зобов`язані подавати декларації відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи а посаді начальника кафедри військового управляння та права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, згідно Інвойсу №19285 від 01.07.2018 набув право власності на автомобіль «Ніссан», 2016 р.в., VIN 5 НОМЕР_1 вартістю 4 300 дол. США, що станом на 01.07.2018 відповідає 112 613, 56 грн., що перевищує поріг у 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01.01.2018р., про що відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону №1700-VII була зобов`язана повідомити НАЗК протягом 10 днів з моменту придбання майна, тобто до 11.07.2018 включно. Однак, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані ОСОБА_1 подав несвоєчасно 22.11.2018.

Так, районний суд, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляції щодо складання протоколу неповноважною особою апеляційний суд до уваги не приймає і вважає безпідставними, оскільки ст. 255 КУпАП передбачає, що у справах про адміністративні правопорушення, зокрема за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) і ці вимоги ст. 255 КУпАП кореспондуються з Законом України «Про національну поліцію».

Представник Громадської Організації «Антикорупційний штаб» направляючи заяву щодо перевірки особи, виявив свою небайдужість та громадський контроль щодо можливих проявів корупції, а опер уповноважений відділу протидії хабарництва УЗЕ в ХО ДЗЕ НП України виконав всі від нього залежні дії для перевірки інформації що міститься в зверненні.

Між тим, апеляційний суд вважає, що районним судом при розгляді справи не в повній мірі було дотримано вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого було прийнято передчасне рішення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження , вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/ або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме, отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди керуються Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходи для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999 року, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003 року, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003 року, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 року та є обов`язковими для України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, районний суд вказав, що винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом №460 від 02.07.2019р.; витягом з журналу оголошення наказів, директив та інших службових документів особовому складу військово-юридичного факультету; заявою №217647085 від 16.11.2018р.; інвойсом №19285 від 01.07.2018№; посвідченням про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; довідкою військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 23.05.2019р.; витягом з протоколу №3 засідання вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 03.11.2016р.; функціональними обов`язками начальника кафедри військового управління та права; електронною митною декларацією; сертифікатом відповідності; рахунком фактурою №19285; реєстраційною карткою транспортного засобу; витягом з наказу №41 від 31.05.2019р.; актом службового розслідування від 31.05.2019р.; витягом з наказу №40 від 28.05.2019р.; витягом з наказу №215 від 25.11.2016р.; витягом з наказу №243 від 30.11.2016р.; повідомленням про суттєві зміни у майновому стані від 22.11.2018р.

А також визнав посилання ОСОБА_1 на той факт, що обов`язок повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані з моменту реєстрації транспортного засобу, спростованими положеннями ст. 334 ЦК України.

Проте відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 27 червня 2019 року по справі №331/3792/18 (а.с.167-171), відповідно до статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Зазначене у постанові від 27 червня 2019 року по справі №331/3792/18 не суперечить вимогам ч.1 ст.334 ЦК України.

В ч. 5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Між тим, суд першої інстанції не врахував вищенаведену правову позицію Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 27 червня 2019 року.

Наведене підтверджено також правовою позицією Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 30.10.2019 року по справі №683/2694/16-ц, яку також приймає до уваги апеляційний суд.

Апеляційний суд враховує що ч.1 ст. 334 ЦК України регламентує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згадана загальна правова норма відсилає до іншого Закону і чітко кореспондується з ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», що є спеціальною правовою нормою яка регламентує в імперативній формі обов`язкову державну реєстрацію транспортних засобів.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до інвойсу від 01.07.2018 року автомобіль «Nissan Rogue», 2016 року випуску було придбано ОСОБА_1 у США та 10.09.2018 року переміщено через митний кордон України, 17.09.2018 року щодо вказаного транспортного засобу було здійснено всі митні формальності.

16.11.2018 року зазначений автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_1 відповідно до його заяви № 217647085 від 16.11.2018 року.

22.11.2018 ОСОБА_1 на виконання вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме придбання автомобіля вартістю 186 548 грн.

Тобто в порядку та строки, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції»

Тому сам по собі інвойс, без реальної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу у вищезазначеному національним законодавством порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Встановлення дати виникнення права власності у ОСОБА_4 16.11.2018 року мало ключове значення для правильного розгляду цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, автомобіль неможливо було зареєструвати відразу після його розмитнення, оскільки він підлягав ремонту і мав бути у технічно справному стані для забезпечення його подальшої реєстрації, що доведено ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду і не спростовано прокурором.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Щокін проти України» від 14.10.2014 року визначено концепцію якості закону, зокрема вимогу, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Тому, при визнанні ОСОБА_1 винним судом першої інстанції не розкрита суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП України, що також виключає законність та обгрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 р. № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» у справах цієї категорії суди повинні з`ясовувати в кожній справі такі питання: чи було правопорушення, за яке особу притягують до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В ст. 294 КУпАП зазначено, що Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, версія подій, викладена ОСОБА_1 , узгоджується з іншими зібраними матеріалами по справі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення вимог фінансового контролю, як і відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи допущену неповноту та однобічність судом першої інстанції що привели до порушення матеріального та процесуального права судова постанова підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вищенаведених обставин, не зважаючи на сплив строків передбачених ст.38 КУпАП апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи вважає за можливе відступити від сталої правової позиції апеляційного суду і не застосовувати п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку з тим, що при апеляційному розгляді прийшов до твердого переконання про відсутність події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Шипенка М.С. задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області Я.В. Чопенко