ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3279/19

Провадження №: 3/755/1731/19

"17" квітня 2019 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, встановив :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №284916 від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 01 жовтня 2018 року о 23 годині 45 хвилин керував автомобілем «Subaru», номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві, по вул., Кибальчича, 5 з ознаками наркотичного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У судовому засіданні від 25.10.2018 особа, що притягається до адміністративної відповідальності пояснював, що у тій ситуації він не був водієм автомобіля, перебував у ньому у якості пасажира, а тому і не мав наміру проходити медичний огляд, оскільки не вживав наркотичних засобів.

У ході цього судового розгляду представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 указав, що на переконання захисту, складений протокол не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 указаного Кодексу, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, та які ним відображені безпосередньо у письмовому клопотанні від 19.03.2019, у зв"язку з чим вина його ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 того ж Кодексу.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З п. 2.5 ПДР України слідує, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАПвисновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєданні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП не є дійсною, у розрізі такого.

Постановою судді цього місцевого суду Карабак Л.Г. від 25.10.2018 у справі № 755/15580/18 установлено, що при складанні вищезазначеного протоколу не були виконані вимоги, передбачені ст. 256 КУпАП. Під час оформлення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, не було в повній мірі виконано вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Так протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп'яніння у разі проведення огляду на стан сп'яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення. Однак, у даному випадку, цих вимог законодавства та інструкції не дотримано, адже, в долучених до протоколу поясненнях свідків відсутні дані про встановлення особи інспектором поліції, а саме зазначення документа, що засвідчує особу свідка. До справи долучено відеозапис з нагрудної камери, який не є цілісним, його фрагмент записаний на диску не відображає фіксації саме цього правопорушення та складання протоколу. У протоколі відсутня інформація про правовий статус автомобіля, не з'ясовано чи керував ОСОБА_1 , автомобілем та на яких підставах. Наведене свідчить, що відповідно до зазначеної вище Інструкції, інспектором поліції було не вірно складено протокол про адміністративне правопорушення не з'ясовано всі обставини справи, для об'єктивного її розгляду, а відтак в матеріалах адміністративної справи наявні суперечливі дані, що позбавляє суд на даній стадії прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Дані недоліки УПП усунуто не було. Тим самим, установлені суддею Карабак Л.Г. від 25.10.2018 у справі № 755/15580/18 недоліки, сприймаються судом у цьому складі, як дійсні, адже відповідно ж до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

При цьому, як установив суд у попередньому складі без їх усунення (недоліків) констатувати факт порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» не є можливим.

Адже під час доопрацювання УПП мало установити такі обставини, як-то: долучити до справи цілісне відео (суд констатував що до справи долучено відеозапис з нагрудної камери, який не є цілісним, його фрагмент записаний на диску не відображає фіксації саме цього правопорушення та складання протоколу); установити інформацію про правовий статус автомобіля; з'ясовати чи керував ОСОБА_1 , автомобілем та на яких підставах.

Однак, ці обставини залишилися, так і не установленими.

Щодо даних свідків указаних УПП в поясненнях під час до оформлення, то судом у цьому складі за цими даними ці свідки викликалися до суду, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак так і не прибули.

Викликався судом і інспектор УПП Зуєв С.А. для з'ясування усіх неустановлених обставин в ході до оформлення до суду, однак і він не прибув.

Як наслідок усунути усі протиріччя суд змоги не мав, а дооформлення результатів позитивних також не дало.

Тим самим, винуватість водія ґрунтується на припущеннях.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КупАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 130, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О.В. Бірса