КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 352/1-0 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 13 вересня 2018 року близько о 17.50 год. керував автомобілем «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_4 по вул. Соборній, в с. Горбовичі, Києво-Святошинського району, Київської обл., з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя шкіри), від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Своїми діями порушив п. 2.5 ГІДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, позов - задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 13.13. зазначає про те, що з рішенням суду першої інстанції неможливо погодитись, оскільки допущено порушення норм процесуального права, суд неповно з'ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як звертає увагу апелянт, 13 вересня 2018 року о 17 год. він був абсолютно тверезим, але перебував в емоційно підвищеному стані після розмови з дружиною по телефону, коли виїхав зі свого тимчасового місця роботи та прямував до місця проживання. При цьому під час руху по вул. Соборній в с. Гореничі у напрямку с. Білогородка некоректно повівся при обгоні транспортного засобу і дозволив собі вилаятись у відчинене вікно на водія вказаного транспортного засобу. Згодом він зупинився біля придорожнього кафе, де дозволив собі випити спиртне. При цьому попередньо зателефонував до дружини, щоб вона приїхала і забрала автомобіль.

Апелянт зазначає про те, що до нього близько 17:50 год. підійшли працівники патрульної поліції та пред'явили, що він у нетверезому стані керував автомобілем, начебто свідки бачили його і зробили такий висновок по його ході та почервонінню обличчя. При цьому, апелянт наголошує на тому, що після зупинки його транспортного засобу біля придорожнього кафе до нього ніхто не підходив, і ніхто до нього не звертався. В подальшому склали на нього протокол.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт відмовився підпису, а також проходити медичне обстеження на факт прийняття алкоголю, оскільки розумів, що така ситуація не підпадає під дію ч. 1 ст. 130 КУпАП. Йому незрозуміло, у зв'язку з чим два свідки дійшли висновку про те, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Апелянт звертає увагу на те, що суд в повній мірі не з'ясував обставини справи, оскільки

0 18:20 год. до кафе прибула його дружина - ОСОБА_5, і в той день автомобілем керувала надалі.

Окрім того, апелянт просить врахувати, що він ніколи раніше не притягувався до відповідальності, навіть, за мінімальні правопорушення, більше 10 років керує автомобілем, має репутацію хорошого, відповідального водія, а керування транспортним засобом є єдиним заробітком в родині, і позбавлення права керування транспортним засобом може поставити у скрутне становище його родину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, опитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: пояснення порушника, свідків ОСОБА_3 то ОСОБА_4, акт огляду водія ОСОБА_1 на стан сп'яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 9).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Підчас апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом не керував

не був зупинений працівниками патрульної поліції. Близько 17.05 год. він зайшов у придорожнє кафе. До цього, коли рухався на автомобілі в с. Гореничі, виїхав на зустрічну смугу, оскільки перебував в емоційному стані, також, коли рухався, вилаявся у вікно на водія іншого автомобіля, який продовжував рух за автомобілем під його (ОСОБА_1) керуванням. ІЗ подальшому до нього (ОСОБА_1.) підійшов водій, і, незрозуміло, яким чином, той водій відчув запах алкоголю від нього. Його поведінка була неадекватна внаслідок сварки з дружиною, але вона не підтверджувала факт алкогольного сп'яніння.

З метою перевірки доводів апелянта, а також пояснень наданих ОСОБА_1 її апеляційному суді, допитана інспектора патрульної поліції ОСОБА_6, яка показала суду, що працівниками поліції охорони було зупинено водія транспортного засобу. Водій поводив себе неадекватно, і працівники похорони запідозрили, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп'яніння. У зв'язку з цим було викликано патрульну поліцію. Коли приїхав екіпаж поліції, і вона побачила водія, то водію було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння. Водій відмовився. Перед цим, як було з'ясовано, телефонувала по 102 дружина цього водія та повідомила, що чоловік сів за кермо в нетверезому стані. Оскільки водій відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого приїхала дружина водія. Відеофіксація події не

відбувалась оскільки фіксувалась на мобільний телефон, а камера - не була заряджена. Відеозапису події на телефоні на даний час немає, так як телефон перебував у ремонті.

Допитаний свідок ОСОБА_4 пояснив, що він перебував в своєму автомобілі неподалік від свого місця роботи. До нього підійшов водій, як потім з'ясувалось, ОСОБА_1, із нетверезому стані. Водій кидався до автомобіля, пропонував поїхав гуляти. Він (ОСОБА_4) зателефонував на лінію «102», оскільки водій був п'яний, і міг накоїти лиха. Потім біля повороту автомобіль цього водія був зупинений працівниками охорони Сам момент зупинки автомобіля він (ОСОБА_4) не бачив. В подальшому в його (ОСОБА_4) присутності та присутності ще одного чоловіка працівники поліції пропонували водію пройти огляд на стан сп'яніння, але водій поводи» себе зухвало, звертався майже до всіх оточуючих па «ти», під огляду неодноразово відмовлявся та говорив до поліцейського, що поліцейський його зупиняй.

Також, свідок ОСОБА_4 додав, що неадекватна поведінка водія полягала в тому, що водій дивно рухався, віддавай йому (ОСОБА_4) ключі від свого автомобіля, при тому, що він (ОСОБА_4) не був знайомий із вказаним водієм. Від водія був також відчутний сильний запах алкоголю.

Під час апеляційного розгляду допитаний свідок ОСОБА_3 пояснив, що на своєму автомобілі рухався по вул. Озерній. Побачив автомобіль, водій якого транспортним засобом керував неадекватно, ледь не здійснив зіткнення з його (ОСОБА_3) автомобілем. Поті/ водій зупинився біля кафе. Він (ОСОБА_3) також зупинився для того, щоб запобігти подальшому керуванню вказаним водієм автомобілем. Цей водій віддав ключі від свого автомобіля продавцю, а потім забув, що віддав, шукав їх. Водій перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю, агресивна поведінка. Біля кафе водій також поводив себе неадекватно. В приміщення кафе він (ОСОБА_3) за водієм не заходив, разом з друзями курив біля кафе, щоб запобігти вказаному водію в подальшому сісти за кермо. Автомобіль водія був з пошкодженнями, але їх часові рамки йому (ОСОБА_3) невідомі, на автомобілі також була земля.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України (в редакції від 22 березня 2017 року) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи, яка керує транспортний засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1., як особа, яка керувала транспортним засобом, та у якої були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ГІДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він 13 вересня 2018 року о 17 год, був абсолютно тверезим, але перебував в емоційно підвищеному стані після розмови з дружиною по телефону, є необгрунтованими та спростовуються доказами, які надані працівником поліції під час апеляційного перегляду постанови.

Так, відповідно до електронного рапорту Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області відділенням поліції були отримані повідомлення, що зі сторони с. Горенимі авто сірогокольору ДЗ НОМЕР_4 водій в нетверезому стані, авто вже пошкоджене, повідомив громадянин: НОМЕР_2, повідомлення введено 13 вересня 2018 року о 16:38:29 (ас, 45-45 зворот), Відповідно до електронного рапорту, 13 вересня 2018 року о16:55 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13 вересня 2018 року о 16:53 за адресою: Києво-Святошинський р-н, с. Горенка, шосе Житомирське, заявник: ОСОБА_5.

НОМЕР_3, повідомила, що чоловік в п'яному вигляді на авто «Suzuki Grand Vitara», НОМЕР_4 (ac. 46-46 зворот).

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що він ніколи раніше не притягався до відповідальності навіть за мінімальні правопорушення, більше 10 років керує автомобілем, має репутацію хорошого, відповідального водія, а керування транспортним засобом є единим заробітком в родині, а позбавлення права керування транспортним засобом - може поставити у скрутне становище його родину, є необгрунтованими, оскільки санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення тільки у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 роки, а тому адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідно до постанови, яка оскаржується, відповідає вимогам закону.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним, вмотивованим та ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва