ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/14844/17

Провадження №: 3/755/7312/17

"05" листопада 2019 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, установила :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 16.09.2017 серії БД № 434574 ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 16.09.2017 о 19 год. 40 хв., в м. Києві, на перехресті просп. Ватутіна та бул. Перова керуючи ТЗ «Chevrolet Orlando», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною та не врахувала дорожньої обстановки, та виїжджаючи на перехрестя на ввімкнений сигнал світлофора, що дозволяє рух, не надала дорогу ТЗ «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що завершала рух через перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження цих транспортних засобів, завдання матеріальних збитків, та порушення вимог п.п. 2.3б), п. 16.5 ПДР.

У судовому засіданні 05.11.2019 представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 пояснив, що складений протокол відносно ОСОБА_1 вважає таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, у зв"язку з чим вина його клієнта ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 того ж Кодексу.

ОСОБА_1 у запереченнях від 24.10.2017 (а.с. 15-16) указала, що, у цій ситуації він під час руху, дотримувався ПДР, враховуючи інтенсивність руху, стан проїзної частини та обстановку, що склалася на дорозі, по всяк час переконуючись, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, зокрема, 16.09.2017 о 19:40 год. на перехресті проспекту Ватутіна та бульвару Перова сталася ДТП за участю ТЗ Chevrolet та Renault. ОСОБА_1 рухалася по проспекту Ватутіна прямо в напрямку ж.м. Троєщини. На сигнал світлофора, що дозволяє рух, перетинала перехрестя з проспектом В. Маяковського. З зустрічного напрямку по проспекту Ватутіна, здійснював поворот ліворуч автомобіль Renault, який здійснював поворот в забороненої місці, чим порушив ПДР, що і стало причиною ДТП.

Також, остання з акцентувала увагу на тому, що відповідно до довідки про стан технічних засобів регулювання дорожнього руху на просп. Маяковського - просп. Ватутіна - бул. Перова здійснювати поворот з просп. Ватутіна на бульв. Перова заборонено.

Крім цього, уважає, що пояснення водія автомобіля Renault про те, що вона рухалась з проспекту Маяковського в напрямку бульвару Перова, та закінчуючи маневр відчула удар ТЗ Chevrolet , не є дійсними з огляду на те, що згідно часової діаграми роботи світлофорних об`єктів на перехресті пр-т. Маяковського - пр-т. Ватутіна - б-р. Перова при ввімкненні сигналу світлофору, який дозволяє рух автомобілю Chevrolet ТЗ Renault має стояти на забороняюча сигнал світлофора вже 30 сек., тим паче, що відповідно до схеми пофазного роз`їзду перехрестя Chevrolet має рухатись в фазі № 1, а Renault у фазі № 3, у той час,я к напрямки руху у цих фазах жодним чином не перетинаються.

Поряд з цим, ОСОБА_1 відмітила і те, що відповідно до схеми пофазного роз`їзду перехрестя, перед початком рух Chevrolet йде фаза № 4 в якій автомобілі які рухаються з бульв. Перова здійснюють поворот ліворуч на проспект Ватутіна, відповідно автомобіль Renault не міг рухатись прямо, при русі автомобілів з бульв. Перова на проспект Ватутіна.

Указує, що з запису камер, що розташовані на бульварі Перова, чітко видно, що після ввімкнення сигналу світлофора, який дозволяє рух за напрямком яким рухався Chevrolet та до моменту зіткнення пройшло приблизно 20 сек., а це, на її переконання свідчить, що вона рухаючись прямо на сигнал світлофора, який дозволяє рух не порушувала п. 16.5 ПДР який зазначений в протоколі БД №434574, адже відповідно до п. 16.5 ПДР України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід, а так як після ввімкнення сигналу світлофору який дозволяє рух, за напрямком яким рухалась вона та до зіткнення з автомобілем Renault пройшло більше 20 сек., не можливо говорити про порушення п. 16.5 указаних Правил.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, а тому ОСОБА_1 уважає, що винуватцем у ДТП є ОСОБА_2 , яка повертаючи в забороненому місці виїхала на перехрестя, та перетинаючи його здійснила зіткнення з її автомобілем.

Зі свого боку він не мав змоги уникнути ДТП з об`єктивних причин.

З пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 від 07.11.2017 (а.с. 33-36) убачається, що у цій ситуації він під час руху, дотримувався ПДР, враховуючи інтенсивність руху, стан проїзної частини та обстановку, що склалася на дорозі, по всяк час переконуючись, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху.

ДТП сталася через порушення ОСОБА_1 ПДР, які виразились у тому, що вона 16.09.2017 о 19 год. 40 хв., в м. Києві, на перехресті просп. Ватутіна та бул. Перова керуючи ТЗ «Chevrolet Orlando», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною та не врахувала дорожньої обстановки, та виїжджаючи на перехрестя на ввімкнений сигнал світлофора, що дозволяє рух, не надала дорогу ТЗ «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_2 , під її ( ОСОБА_2 ) керуванням, що завершала рух через перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження їх ТЗ та порушення вимог п.п. 2.3б), п. 16.5 ПДР.

З позиції представника ОСОБА_2 - Бєляєва А.П. викладеної письмово у тезах від без дати (а.с. 39-40) убачається, що ним акцентується увага на тому, що у момент ДТП ОСОБА_2 перетнула вже 4 полоси, визначені для руху автомоблів в одному напрямку і знаходилась у 5 смузі, коли відчула удар в заднюю частину свого ТЗ, відповідно у неї була перевага для закінчення проїзду перехрестя, відповідно ОСОБА_1 повинна була надати їй можливість закінчити свй маневр.

Представник ОСОБА_2 - Ткаченко І.М. у ході розгляду справи у попередніх судових засіданнях (мали місце до 07.11.2017) указував, що причиною виникнення ДТП є порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3 (б), 16.5 ПДР України, яка не вибрала безпечну швидкість руху та не надала дороги її транспортному засобу, який в момент зіткнення завершував рух через перехрестя.

Суддя, проаналізувавши доводи осіб, що беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, як усні, так і письмові, нанані ними протягом усього розгляду справи (починаючи з 24.10.2017 по сьогодні), дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Щодо можливості заврешення розгляду справи у відсутність сторін, які не прибули

У дане судове засідання, та низку попередніх особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та її представник Ткаченко І.М. будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, відповідно суддя, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. рішення у справах «Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003), вважає за можливе ураховуючи надання сторонами пояснень суду у попередніх судових засіданнях розгляд справи завершити у їх відсутність, а третє поспіль клопотання Ткаченка І.М. про відкладення відхилити, з огляду на ненадання будь-яких підтверджуючи документів на доведення обставин викладених у мотивах слушності такого перенесення.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст .6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи (у такому ключі можливо сприйняти заявлення клопотання про призначення експертизи та її подальшу не оплату таким ініціатором), є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Щодо справи по суті

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З п. 16.5 ПДР України слідує, що у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАПвисновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєданні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані суддя установила, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є дійсною, у розрізі такого.

Наявна у провадженні схема ДТП сама по собі указує на те, що сталася пригода за участю наведених ТЗ.

Однак, з указаної схеми, яка складена за місцем пригоди та містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження, не убачаться у діях ТЗ Шевроле порушення вимог п. 16.5 ПДР.

Це власне і простежується та й кореспондується з іншими даними справи (матеріалами), які були дослідженні судом у ході судового розгляду провадження у порядку норм КУпАП.

Так, дійсно 16.09.2017 о 19:40 год. на перехресті проспекту Ватутіна та бульвару Перова сталася ДТП за участю ТЗ Chevrolet та Renault. ОСОБА_1 рухалася по проспекту Ватутіна прямо в напрямку ж.м. Троєщини. На сигнал світлофора, що дозволяє рух, перетинала перехрестя з проспектом В. Маяковського. З зустрічного напрямку по проспекту Ватутіна, здійснював поворот ліворуч автомобіль Renault, який здійснював поворот в забороненої місці, чим порушив ПДР, що і стало причиною ДТП.

Однак, слід відмітити, що відповідно до постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.2018 та 03.10.2018, залишених без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.03.2019, які суд враховує, як дійсні так, як відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, є установленим, що ОСОБА_2 16 вересня 2017 року о 19 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_2 , по пр. Ватутіна - бул. Перова в м. Києві, не виконала вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», а саме будучи неуважною зі смуги, яка вказує рух прямо, здійснила рух ліворуч, чим порушила п. 2.3 (б); дод. 1 роз. 33, 5.16 ПДР України, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Orlando», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків.

Також, відповідно до довідки про стан технічних засобів регулювання дорожнього руху на просп. Маяковського - просп. Ватутіна - бул. Перова здійснювати поворот з просп. Ватутіна на бульв. Перова заборонено.

Відповідно пояснення водія автомобіля Renault про те, що вона рухалась з проспекту Маяковського в напрямку бульвару Перова, та закінчуючи маневр відчула удар ТЗ Chevrolet , не є дійсними з огляду на те, що згідно часової діаграми роботи світлофорних об`єктів на перехресті пр-т. Маяковського - пр-т. Ватутіна - б-р. Перова при ввімкненні сигналу світлофору, який дозволяє рух автомобілю Chevrolet ТЗ Renault має стояти на забороняюча сигнал світлофора вже 30 сек., тим паче, що відповідно до схеми пофазного роз`їзду перехрестя Chevrolet має рухатись в фазі № 1, а Renault у фазі № 3, у той час, як напрямки руху у цих фазах жодним чином не перетинаються.

Відповідно до схеми пофазного роз`їзду перехрестя, перед початком рух Chevrolet йде фаза № 4 в якій автомобілі які рухаються з бульв. Перова здійснюють поворот ліворуч на проспект Ватутіна, відповідно автомобіль Renault не міг рухатись прямо, при русі автомобілів з бульв. Перова на проспект Ватутіна.

З запису камер, що розташовані на бульварі Перова слідує, що після ввімкнення сигналу світлофора, який дозволяє рух за напрямком яким рухався Chevrolet та до моменту зіткнення пройшло приблизно 20 сек., а це свідчить, що вона рухаючись прямо на сигнал світлофора, який дозволяє рух не порушувала п. 16.5 ПДР який зазначений в протоколі БД №434574, адже відповідно до п. 16.5 ПДР України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід, а так як після ввімкнення сигналу світлофору який дозволяє рух, за напрямком яким рухалась вона та до зіткнення з автомобілем Renault пройшло більше 20 сек., не можливо говорити про порушення п. 16.5 указаних Правил.

Тим паче, що як установив КАС в постанові від 29.03.2019 пояснення ОСОБА_1 . узгоджуються з даними відеозапису щодо події ДТП, а також поясненнями ОСОБА_2 в частині відомостей щодо її первинного напрямку руху і його зміни, а саме здійсненні повороту з пр. Ватутіна на бульв. Перова і невиконанні при цьому вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», при тому, що в своїх первинних поясненнях вона повідомила недостовірну інформацію щодо первинного напрямку руху.

А, залучений КАС в порядку ст. 273 КУпАП, з метою перевірки доводів ОСОБА_2 щодо механізму ДТП судовий експерт-автотехнік Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Яценко О.В. (стаж експертної діяльності з 2008 року, спеціалізація: 10.1 - дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди; 10.2 - дослідження технічного стану транспортних засобів; 10.3 - дослідження деталей транспортних засобів; 10.4 - транспортно трасологічні дослідження) дійшов висновку, що в дорожній обстановці, яка передувала зіткненню, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам знаку 5.16 і ці невідповідності з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП і її наслідками, при цьому дії водія ОСОБА_1 ніяким чином не впливали на рішення та дії водія ОСОБА_2 , яка виконала маневр повороту ліворуч там, де це заборонено ПДР України. ОСОБА_2 категорично заборонялось виконувати маневр повороту ліворуч, вимог дод. 1 роз. 33, 5.16 ПДР України, що і стало причиною ДТП.

Разом з тим, об`єктивна сторона складу порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення ушкоджень), причинний зв`язок між діянням і наслідками. За практикою Верховного Суду (справа № 175/358/16-к, провадження №51-1819км18), зважаючи на орієнтири, викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у постанові цього Суду від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс14), у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу порушення ПДР, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Для правильного застосування норми закону про у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. За певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

В цій справі суддя ураховуючи те, що виникнення ДТП має місце за участю декількох водіїв (двохТЗ), ураховує те, що наявність чи відсутність у їх діях складу порушення ПДР, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку, а томудля правильного застосування норми закону дослідивши характер та черговість дій, які вчинив кожен із водіїв, уважає що першочерговим було те, що водій ОСОБА_2 виконала маневр повороту ліворуч там, де це заборонено ПДР України, адже їй категорично заборонялось виконувати маневр повороту ліворуч відповідно до вимог дод. 1 роз. 33, 5.16 ПДР України, що і стало причиною ДТП.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували «поза розумним сумнівом» про порушення особою ПДР здобуто не було та суду не надано.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово відмічав, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи

У цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КупАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 124, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановила :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О. Бірса