Справа F 263/6467/19
Провадження F3/263/1852/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Кулик Сергій Вікторович, при секретарі Ребеко О.К., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за ст. 130 ч.2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 повторно протягом року 24.04.2019 року о 16:33 год. у м. Маріуполі, в Центральному районі по пр. Миру, буд. 129, керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного спFяніння (поведінка, яка не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло). Від проходження огляду на визначення стану спFяніння у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 у судове засідання не зFявився за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що мається особистий підпис у протоколі серії БД F176293 від 24.04.2019 року. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України F 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі F ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі F Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовFязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовFязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обFєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких F не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1, якому було відомо про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовFязків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у звFязку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Факт правопорушення підтверджується матеріалами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД F 176293 від 24.04.2019 року, а саме: копією постанови Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.03.2019 року по справі F 263/1586/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 грн. з позбавленням керування транспортними засобами на строк один рік; поясненнями ОСОБА_2 ОСОБА_3, у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду; рапортом поліцейського від 24.04.2019 року; відеозаписом, наданим працівниками поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у присутності двох свідків та у нього було вилучено тимчасове посвідчення водія, був повідомлений про день, час та місце розгляду адміністративної справи.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При ухваленні рішення у справі суд також враховує обставини, що помFякшують і обтяжують відповідальність, та бере до уваги, що порушення правил дорожнього руху, допущене ОСОБА_1 є грубим. Тому для запобігання вчиненню нових правопорушень та виховання ОСОБА_1В в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття необхідно накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті Закону у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 36, 130 ч. 2, 252, 268, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, притягнути до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя.

Постанова може бути предFявлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя С.В.Кулик