ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/192/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, його захисника - адвоката Данило Сергія Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.10.2018 року о 23:20 в м. Харків, по вул. Гвардійців Широнінців, 33, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Toyota Land Cruiser державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп'яніння, у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, відмовився.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 23.01.2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення ,передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі автор вказує, що суд першої інстанції не з'ясував повно та всебічно всіх обставин справи, а саме не допитав свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Також зазначає, що 22.01.2019 року його захисник - адвокат Данило С.М. подав до суду клопотання про вихід зі справи у зв'язку із розірванням договору про надання правової допомоги, а 23.01.2019 року ОСОБА_2 було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою та необхідністю укладання договору з новим захисника, однак суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою та 23.01.2019 року розглянув справу.

Наголосив, що висновки суду про належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи є необґрунтованим, оскільки останній жодного разу не отримував повістку про виклик до суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Данило С.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який було оглянуто в судовому засіданні, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції у зв'язку з несправною роботою освітлення номерного знаку, і під час розмови з ним працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, та запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу Драгер, при цьому повідомлено, що у разі згоди з таким оглядом прилад привезуть не пізніше, чим за 5 хвилин. В присутності двох свідків ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров'я, від відмовився.

Апеляційний суд погоджується з рішенням судді суду першої інстанції, що такі дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що висновок судді суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №181033 від 27.10.2018 року, актом огляну на стан алкогольного сп'яніння та направленням до КЗОЗ ХОНД, де зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження запропонованого огляду у встановленому законом порядку, поясненнями свідків ОСОБА_4,ОСОБА_5, вказаним вище відеозаписом є обгрунтованим.

Таким доказам суд першої інстанції дав повну та належну оцінку, та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апелянта, що порушення ОСОБА_2 права на захист є спотвореними, а відмову судді суду першої інстанції в задоволенні заяви ОСОБА_2 від 23.01.2019 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, вважаю обґрунтованою, оскільки відповідних доказів хвороби не було надано і апеляційному суду.

Не погоджується апеляційний суд і з твердженням апелянта про відсутність свідків, оскільки такі посилання спростовуються змістом відтвореного у судовому засіданні відеозапису.

Крім того, враховуючи, що правопорушення вчинене ОСОБА_2 мало місце 26.10.2018 року, а адміністративне стягнення на нього було накладено постановою від 23.01.2019 року, тобто у передбачений ст. 38 КУпАП строк, тому додаткові доводи апелянта щодо необхідності закриття справи на підставі вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП вважаю безпідставними.

Зважаючи на викладене, а також на відповідність судового розгляду та постанови місцевого суду вимогам КУпАП, ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2019 року у відношенні ОСОБА_2- без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

Апеляційного суду В.П. Цілюрик