Справа № 346/5140/18
Провадження № 33/4808/44/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника - Наливайко Світлани Миколаївни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.01.2019 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, жителя АДРЕСА_1, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, у зв'язку із порушенням норм матеріального і процесуального права, провадження по справі закрити, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх доводів, апелянт посилається на порушення працівниками поліції приписів ст. 256 КУпАП в частині дотримання вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому відсутні відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення, відсутні й відеоматеріали, що нібито долучені до матеріалів справи. В обґрунтування доводів своєї відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного приладу на місці зупинки, пояснив, що вказаний прилад був наданий йому працівниками поліції у зібраному стані, та його не було проінформовано про порядок застосування вказаного технічного засобу. Апелянт стверджує, що він відмовився проходити огляд, оскільки технічний прилад був у зібраному стані, проте мав намір пройти огляд в медичному закладі, між тим, працівниками поліції було проігноровано вказане його прохання, в медичний заклад його не відвезли. Крім цього, апелянт посилається на те, що при проходженні вказаного огляду була присутня свідок ОСОБА_4, яка була опитана в суді першої інстанції, де стверджувала, що ОСОБА_2 був у тверезому стані, та вона чуда як останній виявив бажання їхати в лікарню на проходження огляду. Апелянт стверджує, що жодних осіб на місці зупинки його транспортного засобу більше не було, окрім працівників АЗС, які знаходились на своїх робочих місцях, жодного документу при ньому не складалось і копій йому не вручалось. Посилається на те, що в письмових поясненнях свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що долучені до матеріалів провадження, зазначено, що вони були присутніми під час складання протоколу, проте не зазначено місце та час їх складання, не вказані ознаки алкогольного сп'яніння, які останні спостерігали у нього. Зазначає, що вказані свідки на виклик суду першої інстанції не з'явились, як й працівник поліції, що склав протокол - Глушков Р.О., тому, вказані пояснення свідків викликають у апелянта сумніви щодо їх правдивості. Вказує також на те, що в матеріалах провадження міститься направлення на огляд в лікарню, проте фактично його не було доставлено в медичний заклад. Крім того, посилається на те, що в протоколі не зазначено, що його транспортний засіб поміщено на майданчик тимчасового тримання в м. Коломия в результаті скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Апелянт вважає, що при наявності вказаних розбіжностей в письмових поясненнях, постанова судді підлягає скасуванню, у зв'язку із порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_2 06.10.2018 року о 23-15 год. в м.Коломиї по вул. Вахнянина, керував транспортним засобом ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, порушення вимови. На вимогу працівників поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд на факт вживання алкоголю та визначення стану сп'яніння за допомогою приладу Алкотест «Драгер» та в медичному закладі, водій в присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'ясненні права, передбачені ст.268 КУпАП, ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №047515.

Захиснику роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявили клопотання про допит свідків, яке було задоволено.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 та його захисник, підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову суді - скасувати, провадження по справі закрити, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Основними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції, в порушення вказаних вимог закону, не з'ясовано всіх обставин, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Вбачається, що ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, зокрема, за його відмову, як водія транспортного засобу, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №047515 від 06.10.2018 року, ОСОБА_2 06.10.2018 року о 23-15 год. в м. Коломия по вул. Вахнянина, керував транспортним засобом ВАЗ-21063, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, нестійка хода, порушення вимови. На вимогу працівників поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд на факт вживання алкоголю та визначення стану сп'яніння за допомогою приладу Алкотест «Drager» та в медичному закладі, водій відмовився (ухилився) в присутності свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_5, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 1).

Зі змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, письмові пояснення яких, долучені до матеріалів справи (а.п. 2, 3).

Згідно зі ст. 256 КУпАП в протоколі зазначається дата і місце його складання.

Відповідно до ст. 259 КУпАП з метою складання протоколу, в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, порушника може бути доставлено в поліцію.

З вказаного протокол вбачається, що він складений в м. Коломия по вул. Довбуша, без прив'язки до конкретної адреси.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення вказано - м. Коломия по вул.Вахнянина, також без прив'язки до конкретної адреси.

Вказані факти свідчать про порушення працівниками поліції вимог ст. 256 КУпАП та ст.259 КУпАП, оскільки в протоколі не зазначено, що саме було підставою неможливості складення протоколу за місцем вчинення правопорушення.

В протоколі вказано, що особа від підпису, пояснень та від отримання копії протоколу відмовилась у присутності свідків (а.п. 1).

Матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про направлення або вручення уповноваженою посадовою особою поліції протоколу про адміністративне правопорушення особі, що притягається до адміністративної відповідальності.

Вказаний факт свідчить про порушення права на захист особи, оскільки її належним чином не повідомлено про зміст обвинувачення в скоєнні адміністративного правопорушення.

З метою всебічного та повного дослідження обставин справи, а також перевірки доводі апелянта про відсутність свідків на місці події, суд апеляційної інстанції неодноразово викликав свідків, що вказані в протоколі, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за адресами, що містяться в матеріалах справи.

З матеріалів провадження вбачається, що вказані свідки також викликались й судом першої інстанції.

Отже, як судом першої інстанції, так й судом апеляційної інстанції приймались заходи щодо виклику вищевказаних свідків до суду, з метою їх допиту в судовому засіданні, однак з невідомих суду причин, вказані свідки до суду не з'явились.

В суд апеляційної інстанції стороною захисту надано відповідь начальника управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради №490/02.9-11 від 25.02.2019 року, на запит захисника Наливайко С.М., з якої вбачається, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не зареєстровані за вказаними адресами.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Боєць проти України» від 30.01.2018 року зазначив, що визнання в якості доказу свідчень відсутніх свідків призводить до потенційно невигідного становища відповідача, який повинен мати ефективну можливість оскаржити висунуті проти нього факти. Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість перевірити правдивість і достовірність доказів, наданих свідками, шляхом їх усного допиту.

У справі «Жуковський проти України» від 03.03.2011 року вказав, що за загальним правилом пункт 1 і підпункт «d» пункту 3 статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (див. згадане вище рішення у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» (Van Mechelen and Others v. the Netherlands), с 711, п. 51, та рішення від 15 червня 1992 р. у справі «Люді проти Швейцарії» (Ludi v. Switzerland), Series A, № 238, с. 21, п. 49). Вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити (див. рішення від 27 січня 2009 р. у справі «A. L. проти Фінляндії» (A. L v. Finland), заява № 23220/04, п. 37).

За таких обставин, доходжу висновку про те, що в даному випадку судове рішення не може ґрунтуватися виключно на письмових поясненнях свідків, які знаходяться в матеріалах справи, оскільки такі містяться на заздалегідь заготовлених бланках, в які фактично внесені дані про осіб свідків, що не є власноручно написаними поясненнями таких свідків. Неможливість безпосереднього допиту в судовому засіданні таких свідків порушує право на захист та на справедливий суд.

Таким чином, під час апеляційного розгляду неможливо спростувати твердження сторони захисту про відсутність вказаних свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим вважаю пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи на аркушах 2 та 3 недопустимими доказами.

Крім того, є слушними й доводи апелянта в частині відсутності в матеріалах провадження відеоматеріалів, які відповідно до змісту протоколу додаються працівниками поліції, разом з тим, з опису матеріалів справи вбачається, що до суду не надсилались жодні відеоматеріали.

Вказаний факт розцінюю як відсутність такого доказу.

Такі обставини унеможливлюють встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з доведенням цього факту поза всяким розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов'язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об'єктивна істина, оскільки обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов'язком.

Проте, державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже матеріали справи не містять беззаперечних доказів винуватості особи, а дійти такого висновку виключно на змісті протоколу про скоєння адміністративного правопорушення - неможливо.

Наданими відповідною посадовою особою поліції доказами, що були дослідженні під час апеляційного перегляду, не можливо перевірити відповідність дій працівників поліції вимогам ст.ст. 256, 259, 266 КУпАП, та неможливо встановити винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з доведенням цього факту поза всяким розумним сумнівом.

Таким чином, вина особи не доведена належними доказами, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, задовольнити.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.01.2019 року, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, скасувати, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло