Провадження № 3/638/181/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Харківської області, мешкає за адресою АДРЕСА_1, не працює, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 180804 02.12.2018 року відносно громадянина ОСОБА_1 останній 02.12.2018 року о 19 год. 20 хв. у м. Харкові по вул. Цезаря Кюї керував автомобілем CHEVROLET NIVA (державний номерний знак НОМЕР_1) з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та ходи. Від проходження на стан алкогольного сп'яніння водієм ОСОБА_1 в установленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився, як за допомогою пристрою алкотестр драгер 6820 на місці зупинки ТЗ на якому він рухався, так і в медичному закладі у відповідного фахівця лікаря, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол складено інспектором 1 взводу 1 роти 4 бат. УПП в Харківський області ДПП лейтенантом поліції Пилипенко В.В.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Санін А.О. не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, а також надали письмові пояснення, про те, що ОСОБА_1 не вживав спиртні напої, а на момент зупинки працівниками поліції повертався зі своїм товаришем ОСОБА_4, який і був за кермом автомобіля, причиною зупинки послугувало нібито повідомлення громадянина ОСОБА_5 про те, що автомобіль ОСОБА_1 скоїв наїзд на бордюрний камінь. Також пояснив, що він неодноразово повідомляв працівників поліції, що він не перебував за кермом автомобіля CHEVROLET NIVA (державний номерний знак НОМЕР_1) під час події описаної у протоколі про адміністративне правопорушення. Керування транспортним засобом здійснювалось громадянином ОСОБА_4, про що ОСОБА_1 зазначив у своїх поясненнях. У зв'язку із викладеним просив суд закрити провадження у справі, так як працівники поліції не довели того, що він знаходися в стані алкогольного сп'яніння.

Дослідивши докази, суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з таких підстав.

Так, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про їх невідповідність фактичним обставинам та порушенню працівниками поліції інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджений Наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853.

У ст.251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров'я).

Таким чином, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції є сукупністю, своєрідним алгоритмом послідовних дій працівників поліції, а саме:

1) використання спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу,

2) а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, проведення такого огляду в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дані, які надає ОСОБА_1 щодо того, що він не знаходився за кермом автомобіля не спростовані матеріалами справи. Не дивлячись на це з матеріалів відеофіксації вбачається, що він в присутності вказаних в протоколі свідків не відмовлявся пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Відеозапис має сюжети, які перериваються, не можливо відтворити повну картину подій, сюжети викладені на дисках не по черзі. Всі вказані розбіжності у фактах, не можливо усунути в судовому засіданні, так, як відсутні дані щодо відеофіксації вказаних подій в повному обсязі, та може свідчити про небажання надання копій вказаних записів, з метою виявлення неправомірних дій працівників поліції.

На відеозаписі під номером № 404000005 були зафіксовані твердження ОСОБА_1 щодо того факту, що під час події описаної у протоколі про адміністративне правопорушення за кермом автомобіля останнього був громадянин ОСОБА_4. Співробітниками поліції у даної особи взагалі не були відібрані пояснення, хоча як вбачається з відеозапису ця особа наполягала на відібранні в нього пояснень. Також на відео під номером були зафіксовані твердження ОСОБА_1 щодо того факту, що він відмовляється від проходження огляду на місці на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки працівниками поліції грубо порушена процедура такого освідування. Проте, на даному відео не зафіксована присутність свідків, які б підтверджували відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Суд вважає, що у даному випадку відсутній складу адміністративного правопорушення, оскільки співробітниками поліції не доведено факт, що особа яка перебувала за кермом була в стані алкогольного сп'яніння. Пояснення були відібрані лише у власника автомобіля ОСОБА_1, а не у водія ОСОБА_4, протокол про адміністративне правопорушення був складений не на водія автомобіля, а фактично на пасажира. Не доведено також і факт передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння. ОСОБА_1 не був за кермом автомобіля та його відмова не була зафіксована у присутності свідків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Встановлення відсутності події та складу адміністративного правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження в цій справі, однак суд вважає за необхідне звернути увагу на критично низьку якість складання даного адміністративного матеріалу та численні процесуальні порушення, які були допущені під час його складення, що робить зібрані докази недопустимими. Порушення вимог чинного законодавства, елементарних вимог діловодства та правил складання документів призводить до втрати поваги до працівників поліції, паплюжить високе їх звання.

Аналізуючи відібрані пояснення у свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, та особи яка скоїла адміністративне правопорушення ОСОБА_1 можна виявити наступні процесуальні порушення. У поясненнях громадянина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вказана особа, яка отримує пояснення. Слід особливо звернути увагу на те, що текст пояснень виконаний трьома різними почерками. Також, аналізуючи дані пояснення слід звернути увагу, що почерк свідків у фразі «З моїх слів записано вірно» в обох поясненнях однаковий, що об'єктивно неможливо. Суд вважає, що достовірність даних документів викликає неабиякий обґрунтований сумнів.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 180804 від 02.12.2018 року у графі свідки такий свідок як ОСОБА_5 взагалі відсутній, відповідно свого підпису останній у протоколі не ставив. Проте у матеріалах справи наявні копії пояснення громадянина ОСОБА_5 у яких відсутня дата складання пояснень, місце складання пояснень, не вказана особа, яка отримує пояснення. Дане пояснення взагалі не засвідчено підписом посадової особи яка його отримувала та знаходяться у матеріалах справи у вигляді копії, однак така копія не посвідчена належним чином.

У поясненнях громадянина ОСОБА_1 відсутня дата складання пояснень, місце складання пояснень, не вказана особа, яка отримує пояснення. Дане пояснення взагалі не засвідчено підписом посадової особи яка його отримувала.

Відповідно до п. 4.4. Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. № 55 документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Пункт 5.14 встановлює, що такий реквізит як «Місце складення або видання документа» зазначають на всіх документах крім листів, у яких ці відомості визначають із реквізиту "Довідкові дані про організацію", і розміщують на рівні або нижче реквізитів 11, 12. Положення пункту 5.11 встановлюють вимоги до такого реквізиту як «Дата документа» - це дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрування, яку оформлюють цифровим способом. Елементи дати наводять арабськими цифрами в один рядок у послідовності: число, місяць, рік.

Відповідно до п. 5.23, 5.27 вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Державної уніфікованої системи документації Національного стандарту України, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003р. №55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. Реквізит розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків.

Отже, порушення вказаних норм при складанні процесуальних документів призводить до того, що дані докази є недопустимими, у зв'язку з чим взагалі не можуть прийматися до уваги судом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті рішення, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до роз'ясненням, які містяться в абз. 3,4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, зі змінами та доповненнями, винесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року №18, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 КУпАП.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Аналогічні позиції викладені також у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року в яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Таким чином стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об'єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб'єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов'язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред'явленим обвинуваченням.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Сумнівна достовірність пояснень свідків дає підстави стверджувати, що дані викладені в них не можна вважати об'єктивно достовірними, а тому ці докази містять в собі припущення і не можуть бути використані під час доведення вини ОСОБА_1

Про недотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом свідчить також і те, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення взагалі не було досліджено ту обставину, що за кермом автомобіля знаходилася інша особа, будь-яких доказів щодо підтвердження або спростування цієї версії зібрано не було.

Також слід заначити, що пунктом 3 Наказу МВС України від 01.03.2010 року № 33 «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються у підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксації порушень ПДД України» встановлено перелік спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак алкогольного сп'яніння. Серед них відсутній такий спеціальних засіб як «Газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», натомість наявні інші, які в даному випадку не застосовувались. Іншого переліку спеціальних засобів для проведення огляду на стан сп'яніння чинним законодавством України не визначено.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд вважає, що внаслідок допущення чисельних порушень при складанні матеріалів та формуванні вказаної адміністративної справи, надані працівниками поліції докази не свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП,

Керуючись ст. ст. 33, 40 - 1, 130, 221, 283 - 284 КУпАП суддя, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинській районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги у 10-ти денний термін з дня прийняття постанови, у порядку передбаченому ст. 294 КУпАП.

Суддя