Справа № 226/554/19
ЄУН № 226/554/19
Провадження № 3/226/163/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року суддя Димитровського міського суду Донецької області Рибкін Олексій Анатолійович, за участю прокурора Калька Р.Ю., розглянувши матеріал, що надійшов з Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, яка народилася 7 травня 1950 року в місті Димитрові Донецької області, громадянки України, працюючою головним бухгалтером Державного комерційного торгового підприємства «Комбінат шкільного харчування», мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 121 від 22.02.2019 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1, будучи головним бухгалтером державного комерційного торгового підприємства «Комбінат шкільного харчування» і відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» будучи субєктом відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи за адресою: м. Мирноград, м-н Молодіжний, 58, 03.04.2018 несвоєчасно без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вона 26.03.2018 року змінила електронний ключ (ЕЦП та електронну пошту) для доступу в особистий кабінет Єдиного державного реєстру декларацій та з новим ключем не змогла зайти до свого особистого кабінету щоб подати декларацію. 27.03.2018, 29.03.2018 та 30.03.2018 року вона надсилала електронні листи в НАЗК щодо надання їй доступу до її особистого кабінету для подання декларації. Але відповідей вона своєчасно не отримувала. Відповідь з НАЗК на всі її три листа з дозволом на доступ до її особистого кабінету надійшла на її електронну пошту тільки 02.04.2018. Наступного дня 03.04.2018 вона прийшла на роботу та змогла в особистому кабінеті заповнити декларацію і подати її в Єдиний державний реєстр декларацій.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що матеріали справи вказують на наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і просив визнати її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, з таких підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно примітки до ст.172-6 КУпАП субєктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.1 та ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» зобовязані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.45 вказаного Закону обовязок щодо подання щорічно до 1 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства вказаної декларації за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, покладається на осіб, зазначених, у тому числі, у п.2 ч.1 ст.3 цього Закону.

Згідно п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Встановлено, що за наказом Державного комерційного торгового підприємства «Комбінат шкільного харчування» від 15.09.1993 № 93к ОСОБА_1 призначено на посаду головного бухгалтера з 15.09.1993 року, тому вона є субєктом відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому, згідно розяснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією» від 22 травня 2017 року зазначено, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об'єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об'єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації субєктами вказаного правопорушення. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у звязку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо. Субєктивна же сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність субєктивної сторони даного правопорушення.

З врахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції», сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобовязана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення.

Натомість, протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять даних про форму її вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою. Матеріали справи не містять, та прокурором в судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1, несвоєчасно подавши декларацію, мала умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

З огляду на передбачене санкцією ч.1 ст.172-6КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі від пятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення дорівнює розміру штрафів, передбачених за вчинення деяких кримінальних правопорушень (ст.53 Кримінального кодексу України).

У справі «Малофєєва проти Росії» серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

Згідно з відомостями, які вказані у публічній частині інформаційно- телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», ОСОБА_1 подала Декларацію за 2017 рік лише 03.04.2018 року, тобто несвоєчасно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мала намір подати е-декларацію своєчасно та вчиняла дії, щоб подати її до Реєстру. Після невдалих спроб увійти до Реєстру вона неодноразово зверталася з запитом, а саме 27.03.2018, 29.03.2018 та 30.03.2018, на електронну адресу НАЗК з повідомленням про зміну електронної пошти та електронного цифрового підпису, з проханням надати доступ до реєстру декларацій. Тільки 02 квітня 2018 року о 12 год. 49 хвил. на її електронну адресу надійшов лист від НАЗК про те, що поштову скриньку змінено та у разі зміни ЕЦП їй необхідно повідомити про це. 03.04.2018 року о 10 год. 19 хвил. нею від НАЗК отримано повідомлення, що її заявка на зміну ЕЦП успішно прийнята. Та вже 03.04.2018 року об 11 год. 45 хвил. нею успішно подано декларацію за 2017 рік (а.с. 27-42).

Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу, спрямованого на вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та, відповідно, про відсутність однієї із складових його елементів, а саме субєктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищезазначених обставин, суддя вважає, що справа у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.172-6 ч.1, 247 п.1, 266, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.172-6 ч.1 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.А.Рибкін