Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

22.11.2019 м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Степанюк В.О.,

захисника Кічи В.В.,

прокурора Сеник В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його захисника Кічи В.В. на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі) грн. 00 коп. з конфіскацією подарунків в дохід держави.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 та його захисником Кічею В.В. подано апеляційні скарги.

У відповідності до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, зазначена справа відносно ОСОБА_1 , передана судді Рівненського апеляційного суду - Полюховичу О.І.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 працює на посаді директора Національного антикорупційного бюро України.

Суддею Рівненського апеляційного суду Полюховичем О.І. подано заяву про самовідвід в якій зазначено, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року (Справа №760/22291/15-к) 24 грудня 2015 року в рамках кримінального провадження №0000011 від 12 грудня 2015 року детективами Першого відділу детективів Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України було проведено гласні слідчі дії, а саме обшук у приміщенні, яке перебувало в користуванні ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984 року, правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться, тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, ним має бути заявлений самовідвід.

Крім того, як вказав Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10.12.2009 року), наявність безсторонності має визначатися (з огляду на п.1 ст.6 Конвенції) за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд загалом та його склад зокрема відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають відносини, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.96 року). Безсторонність суду визнається, доки не надано доказів протилежного (рішення «Ветштайн проти Швейцарії).

Сам факт сумніву у неупередженості та справедливості судді, може створити враження необ`єктивності та призвести до зневіри в справедливість та законності судового рішення в даній справі і, як наслідок - до недовіри громадян щодо їх права на справедливий та неупереджений судовий розгляд.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів від 01.01.2001 року, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.

Так у справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний - визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Доводи наведенні в заяві про самовідвід є обґрунтованими, оскільки під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 12 грудня 2015 року детективами Першого відділу детективів Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України було проведено обшук в приміщенні, яке перебувало в користуванні ОСОБА_2 , який є суддею-доповідачем у справі про притягнення директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Виходячи з викладеного та оцінивши в сукупності обставини справи, з метою забезпечення основних засад судочинства, верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, забезпечення доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, враховуючи, що існують обставини, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді Полюховича О.І.

З метою усунення обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності судді Рівненського апеляційного суду Полюховича О.І. при розгляді апеляційних скарг ОСОБА_3 С ОСОБА_4 та його захисника Кічи В.В. на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року та керуючись ст.ст. 1, 246 КУпАП, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти самовідвід судді Рівненського апеляційного суду Полюховича О.І. в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Матеріали провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його захисника Кічи В.В. на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року передати до канцелярії Рівненського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу в частині заміни судді-доповідача.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Полюхович