Дата документу Справа № 320/8736/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/8739/18 Головуючий в 1 інст. Редько О.В.
Провадження №33/807/30/19 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянув в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 листопада 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 11.10.2018 року о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_2, керував автомобілем Mersedes-benz, д/н НОМЕР_1, в селі Верба по вул. Шевченка, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка та нерозбірлива мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовився, тим самим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що з постановою суду не згоден у зв'язку з наступним. Так, в порушення ст. 268 КУпАП, справу щодо ОСОБА_2 було розглянуто за його відсутністю та за відсутністю відомостей про його повідомлення, таким чином суд позбавив його можливості надати необхідні докази, заявити відповідні клопотання та отримати юридичну допомогу, чим порушив право на захист. Вказує, що 11 жовтня 2018 року в с. Верба був зупинений працівниками поліції, ПДР не порушував, причину зупинки поліцейські не пояснили. Пред'явивши всі документи співробітники поліції стали підозрювати в управлінні автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, було запропоновано пройти огляд на місці, однак на його прохання надати документи про справність приладу і всі встановлені законом документи на даний прилад - було відмовлено. Співробітник поліції написав протокол, вписав в нього неіснуючих свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яких не було в момент зупинки автомобіля, та які вказали, що він відмовився від проходження огляду для встановлення алкогольного сп'яніння. Зазначає, що в порушення ст. 272 КУпАП вказаних свідків до суду не було викликано, свідчень в якості свідків в цій справі вони не давали, що підтверджується матеріалами справи. Просить постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_2, апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 001284 від 11.10.2018 року ОСОБА_2 вказав своє місце проживання АДРЕСА_1, та засвідчив правильність даних в протоколі своїм особистим підписом (а.с. 1).

Крім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2, в якій він просить розглядати справу відносно нього за місцем його проживання АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Тому, суд першої інстанції, відповідно до ст. 277-2 КУпАП направив повістку про виклик до суду на зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення адресу ОСОБА_2, яка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.9), тобто, суд використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи, однак ОСОБА_2 до суду не з'явився.

Окрім того, права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_2 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови районного суду та виклику його до суду апеляційної інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_2 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім при апеляційному розгляді, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов'язана виключно із волевиявленням особи, однак ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції тричі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що свідчить про небажання останнього реалізувати зазначені права при апеляційному розгляді. Неявка апелянта, згідно ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 001284 від 11.10.2018 року (а.с. 1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння у встановленому законом порядку (а.с. 2,3).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та, з огляду на їх сукупність, прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року № 1454/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27958 (надалі - Інструкція), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобі, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками, перелік яких наведено у п. 3 Загальних положень.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (п. 7 Загальних положень Інструкції).

Також у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

З наявних у матеріалах справи пояснень, які громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4, надали поліцейському як свідки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо водія ОСОБА_2, вбачається, що в їх присутності вказаний водій відмовився від пропозиції поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Внаслідок чого поліцейський склав протокол, який після ознайомлення водій ОСОБА_2 підписав, та в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення останній зазначив про бажання їх надати у суді.

Будь-яких заяв чи інших зауважень на дії працівників поліції щодо зупинки від ОСОБА_2 не надходило та в протоколі не відображено.

Враховуючи наведене, дії працівників поліції, що пов'язані фактичними обставинами справи є правомірними та відповідають вимогам діючого законодавства, а доводи апелянта стосовно відсутності свідків є безпідставними та розцінюються як спосіб захисту останнього з метою уникнення від відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, зауваження апелянта про те, що свідки не викликались в судове засідання, також не можуть бути взятим до уваги, оскільки ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заявляв відповідного клопотання про допит вказаних свідків з метою з'ясування обставин, викладених у письмових поясненнях свідків, які викликали сумнів в апелянта.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим.

Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник