13.05.2019 Справа № 756/3031/19
Ун.№756/3031/19
Пр.№3/756/1920/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2019 року, близько 11 год. 20 хв, по вул. Маршала Тимошенко, 18 в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «KIA» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, (тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив суду, що у зазначені в протоколі дату та час керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які тривалий час пред`являлись до нього вимоги щодо порушення ним вимог ПДР щодо порушення правил перестроювання. Після цього працівниками поліції повідомлено про наявність у нього видимих ознак наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога. На той час вся ця ситуація продовжувалась близько двох годин, він ( ОСОБА_2 ) поспішав забрати доньку з дитячого садочка, оскільки у той день у неї були змагання з художньої гімнастики.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст..130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст..130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст..62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В суді було допитано ОСОБА_3 , який був свідком відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду. Згідно наданих пояснень ОСОБА_1 був в знервоаному стані, інших ознак сп`яніння він не побачив, в його присутності працівники поліції огляд на стан сп`яніння не проводили.

Свідок ОСОБА_4 та працівники поліції, які оформлювали протокол про адміністративне правопорушення до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З даних відеозапису, що наданий ГУ НП України в м.Києві, вбачається лише факт відмови від проходження медичного огляду, події, які передували цьому не зафіксовано. На судовий запит іншого відеозапису працівниками поліції не надано.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції, ними було висловлено підозру щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, однак до адміністративної відповідальності за це ОСОБА_1 притягнуто не було.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Крім того, з даних відеозапису камери нагрудного спостереження працівників поліції вбачається, що на ньому зафіксовано факт відмови від проходження огляду о 12:14 годині, при цьому працівником поліції дані щодо свідка ОСОБА_4 записані з його слів, документи, які посвідчують особу не перевірено. Працівник поліції на відео повідомляє свідка про те, що водій ОСОБА_1 був зупинений о 11 годині, однак згідно даних протоколу правопорушення вчинено о 11:20 годині, а саме протокол складено о 11:30 годині, тобто час складання протоколу передує моменту відмови ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Крім того, на відеозаписі, працівником поліції перераховано в присутності свідків видимі ознаки наркотичного сп`яніння, які не відповідають тим ознакам, які визначені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженого наказом МОЗ та МВС №1452/735 від 09.11.2015 року і тим, що перелічені у протоколі.

Після складання протоколу, працівниками поліції не вжито заходів щодо тимчасового затримання транспортного засобу ОСОБА_1 як особи, яка перебуває з видимими ознаками наркотичного сп`яніння, щодо викликає додаткові сумніви у винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Всі вищевказані обставини в сукупності є суттєвим порушенням порядку, визначеного чинним законодавством щодо належного проведення огляду на стан сп`яніння. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаної норми Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст..130 ч.1 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 130, 247, 283-285 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко