КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/363/2019 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Рудюк О.Ю.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Маліновський О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як зазначено у постанові, ОСОБА_3 24 вересня 2018 року о 17 год. 15 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Києві по вул. А. Вербицького, 4 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, сповільненість, порушення мови, блідність шкіряного покрову обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, пройти огляд для визначення стану сп'яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та у медичному закладі у встановленому законом порядку у присутності двох свідків відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому вона є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначає, що 24 вересня 2018 року близько 17.00 він залишив автомобіль марки Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 на автостоянці біля житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 4, та пішки попрямував по вищезазначеній вулиці. Через деякий час після того, як автомобіль був залишений ним на автостоянці, на вулиці до нього підійшли співробітники Національної поліції України з вимогою пред'явити документи на автомобіль та пройти тест на стан алкогольного сп'яніння. На вимогу працівника поліції ним були надані документи, що підтверджують право керування зазначеним транспортним засобом та звернуто увагу працівників поліції на незаконність їх дій стосовно вимоги пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, оскільки під час пред'явлення посадовими особами Національної поліції зазначеної вимоги за кермом транспортного засобу він не перебував та знаходився на відстані приблизно 7 метрів від автомобіля. Проте, незважаючи на незаконність своїх дій працівниками нацполіції було складено протокол відповідно до положень якого ним було порушено пункт 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

При цьому, згідно із положеннями пункту 1 Правил водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

Крім того, відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи зазначене, оскільки під час вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 не керував транспортним засобом та знаходився від нього на відстані близько 7 метрів, від проходження зазначеного огляду він відмовився, оскільки положеннями чинних нормативно-правових актів не встановлено обов'язку пішохода проходити огляд на стан сп'яніння.

Таким чином, вимога працівників нацполіції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення від 24.09.2018 серія БД №096335 щодо порушення ОСОБА_3 вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння є неправомірною і такою, що суперечить вимогам чинних законодавчих актів.

Положеннями Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції встановлено право працівників нацполіції проводити огляд на стан сп'яніння водія у разі застосування поліцейськими такого превентивного заходу як зупинка транспортного засобу. Оскільки працівниками нацполіції в порядку, встановленому вимогами чинних нормативно-правових актів, не було застосовано вищезазначеного превентивного заходу, вимога поліцейського щодо проходження огляду на стан сп'яніння та складення Протоколу є неправомірною, оскільки під час звернення працівника поліції пройти огляд на стан сп'яніння ОСОБА_3 був пішоходом.

Проте, Дарницьким районним судом міста Києва під час розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення доводи ОСОБА_3 щодо неправомірності дій представників національної поліції України щодо складення відносно нього Протоколу до уваги прийняті не були, належної оцінки моїм доводам надано не було.

ОСОБА_3 також зазначає, що показання працівників патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що їхні дії в частині складення Протоколу незалежно від того чи перебував він за кермом автомобіля чи ні, оскільки коли вони вже змогли наздогнати автомобіль, він вже встиг з нього вийти, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки будь-яких превентивних заходів щодо зупинки його автомобіля працівниками нацполіції здійснено не було. При цьому, будь-яких доказів що підтверджують застосування працівниками поліції превентивних заходів, зокрема, щодо зупинки автомобіля, яким він керував, суду надано не було.

Крім того, під час складення Протоколу поліцейським було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я від 09.11.2015 №1452/735, у зв'язку з чим він вважається недійсним та недопустимим доказом.

Так, під час прийняття оскаржуваної постанови Дарницький районний суд міста Києва керувався тим, що винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом та показами двох свідків, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_6 від підписання протоколу відмовився, а сам протокол було складено працівниками поліції без присутності двох свідків, що може бути підтверджено відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції та показами свідків.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції було помилково встановлено, що працівниками поліції під час складання протоколу було дотримано вимоги Інструкції.

Дарницьким районним судом міста Києва також не було викликано та допитано свідків по справі та порушено принцип об'єктивності оцінки доказів.

Враховуючи зазначене, суд розглянув справу формально і поверхово, не допитавши свідків, не з'ясувавши всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, у зв'язку з чим, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розгляд справи проводити без його участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об'єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також поясненнями інспекторів УПП у м. Києві ОСОБА_4, ОСОБА_5, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого убачається, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Так, посилання ОСОБА_3 на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено працівниками поліції без присутності двох свідків, оскільки свідок ОСОБА_6 від підписання протоколу відмовився, спростовуються матеріалами справи, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення наявний підпис свідка ОСОБА_6 (а.с. 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність дій поліцейських стосовно вимоги пройти тест на стан алкогольного сп'яніння, оскільки під час пред'явлення посадовими особами Національної поліції зазначеної вимоги за кермом транспортного засобу він не перебував, є безпідставними, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі він підтвердив, що знаходився за кермом автомобіля, а згідно пояснень інспекторів УПП у м. Києві ОСОБА_4, ОСОБА_5 вони побачили автомобіль НОМЕР_1 без бампера, що є порушенням ПДР, та з метою перевірки цього транспортного засобу увімкнули проблискові маячки та поїхали за ним, після чого автомобіль зупинився на парковці.

Той факт, що коли патрульні поліцейські наздогнали автомобіль ОСОБА_3, він вже встиг вийти з транспортного засобу та відійти від нього, не спростовує того, що вони мали право пропонувати ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння у передбаченому законом порядку, враховуючи порушення водієм ПДР та наявності ознак, що вказують на перебування ним у стані сп'яніння.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_3 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.А. Маліновський