П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2019 Справа №607/15538/19
м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., за участі адвоката Череватого П. М. , розглянувши матеріали, що надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , жителя АДРЕСА_1 , за частиною 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення , -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 097649 від 26 червня 2019 року, ОСОБА_1 14 червня 2019 року, неодноразово в телефонному режимі та при зустрічах по місцю проживання колишньої цивільної дружини ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , вчиняє щодо неї домашнє насильство під час якого погрожує забрати спільну дитину і переслідує, примушує, чинить психологічний та моральний тиск, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 1732 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив. Вказав, що хоч і проживав із ОСОБА_2 певний час, однак не мав з нею взаємних прав та обов`язків, а тому не може вважатись суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказану позицію ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав і його захисник ОСОБА_7

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подавши письмові пояснення у яких просить розглядати справу за її відсутності. Також зазначає, що відомості, викладені у вказаному протоколі не відповідають реальним обставинам справи. Вона ніколи не проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю, вони не мали взаємних прав та обов`язків, не мають спільних дітей. ЇЇ заяву до органів поліції там розтлумачили невірно. Вона не посилалась на те, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , та що у них є спільні діти. Лише стверджувала, що останній вчиняє насильство по відношенню до її батьків.

Надавши правову оцінку вказаним доводам учасників, дослідивши матеріали справи, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення частини 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.

07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Як установлено судом із пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вони не є та ніколи не були сім`єю чи родичами, не проживають та не проживали разом однією сім`єю, а тому події, що мали місце 14 червня 2019 року за участі ОСОБА_1 не слід кваліфікувати як вчинення домашнього насильства.

Не міститься у них і ознак насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.

Суд не бере до уваги наявні у матеріалах справи пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки до них внесені відомості, котрі спростовуються поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Інші докази, як то рапорт від 14 червня 2019 року, заява від 14 червня 2019 року, довідка про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 від 26 червня 2019 року, неспроможні спростувати доводів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , наданих суду.

З огляду на викладене, й сам протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом.

Таким чином у адміністративних матеріалах відсутні докази, котрі свідчили б наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони (а значить і складу) правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є безумовною підставою для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись частиною 1 статті 173-2 , пунктом 1 статті 247, статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 , - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка