ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/13758/19

Провадження №: 3/755/6269/19

"04" жовтня 2019 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, встановив :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 371908 ОСОБА_1 (надалі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 12.08.2019 о 01:30 год. керувала ТЗ «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , по пр-ту. Визволителів, 19А/1 у м. Києві, з ознаками алкогольногосп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву, та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовилася у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, у зв`язку з чим своїми діями порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності у суді пояснила, що вважає складений протокол таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 даного Кодексу, регламентують відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, складання останнього без дотримання положень ст.ст. 254, 256, 266 указаного Кодексу, інструкції з оформлення матеріалів інспекторами та порядку огляду водіїв на стан сп`яніння, у зв"язку з чим уважає, що її вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 наведеного Кодексу.

Суддя дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.5 наведених Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

У цій справі, підлягає установленню факт дійсності того, чи була дійсно здійснена водієм 12.08.2019 о 01:30 год. відмова від проходження огляду, та чим такий факт підтверджується.

Разом з тим, суддя проаналізувавши матеріали надані УПП у якості доказів, що засвідчують цей факт, відмічає, що вони не кореспондуються з даними протоколу.

Так, з письмових пояснень свідків слідує, що вони були свідками подій, які відбувалися о 02:10 год., тобто факту та обставин, які підлягають доказування у цій справі жодним чином не засвічують.

З переглянутого відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, установлено, що він не кореспондується з фактичними обставинами викладеними у протоколі та письмовими поясненнях свідків.

Так, відеозапис має два фрагменти, які стосуються обставин, які відбувалися у період 01:14 год., та у період після 01:46 год., однак на ньому не зафіксовані події, що мали місце у період 01:30 год.,тобто ті події по яким власне УПП висунуто звинувачення водієві.

Подій про, які указують свідки у письмових поясненнях, тобто ті, що мали місце о 02:10 год. відеозапис у собі не містить.

З відеозапису не убачається і сам факт дійсності наявності у водія ознак алкогольногосп`яніння. Так, на відео зафіксовано цілком адекватну поведінку водія. ЇЇ відповіді на питання є чіткими, лаконічними, із використанням складних словесних оборотів.

Тим самим, матеріали справи містять прямі протиріччя в собі щодо часу учинення адміністративного правопорушення.

Також є дійсним факт, що жодним із доданих у якості доказів УПП даних не підтверджується факт того, що саме 12.08.2019 о 01:30 год. особа, яка притягається керувала ТЗ «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , по пр-ту. Визволителів, 19А/1 у м. Києві, з ознаками алкогольногосп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву, та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовилася у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків, у зв`язку з чим своїми діями порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Крім цього, установлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 371908 відносно ОСОБА_1 містить у собі явні протиріччя у даті народження порушника, а саме указано ІНФОРМАЦІЯ_2, тоді, як дійсним є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Уточнювати, відредактовувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. Однак, за логікою ЄСПЛ, це становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно й суддя, у цій справі, не має змоги уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також , у ракурсі положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суддя вважає такими, що не можуть бути визнані достатнім доказом самі по собі відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду, тобто має узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", але, у цій ситуації, установлено, що наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративног правопорушення за ст. 130 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Стаття ж 62 Конституції Українизазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду полоежння закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

При цьому, відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, але дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнароджного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя постановив :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені КодексомУкраїни про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я : О.В. Бірса