ПОСТАНОВА

Справа № 137/41/19

18.02.2019 3/137/33/19

Cуддя Літинського районного суду Вінницької області Желіховський В.М. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, директора ТОВ «ДЕВІЕ», паспорт серії АА № 378607, ІПН НОМЕР_1, за ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, (ст.268 КУпАП роз'яснена),-

В С Т А Н О В И В:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшов протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 41 КУпАП, в якому зазначено, що з 09.11.2018р. згідно наказу № 13 від 09.11.2018 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було прийнято на роботу. Повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу було здійснено 09.11.2018 року о 15 год. 35 хв., тобто після допуску працівників до роботи. Також у жовтні місяці прийнято ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_13 з 03 жовтня 2018 року згідно наказу № 11 від 03.10.2018 року. Повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу здійснено 03 жовтня 2018 року о 13 год. 58 хв., тобто після допуску працівників до роботи. ОСОБА_14 прийнято на роботу з 09 жовтня 2018 року згідно наказу № 12 від 09 жовтня 2018 року повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу здійснено 09 жовтня 2018 року о 16 год. 25 хв., тобто після допуску працівника до роботи. Згідно наказу № 2 від 03.01.2018 року для працівників підприємства встановлено графік роботи з 09 год. 00 хв. Так, згідно табелів обліку використання робочого часу за листопад 2018 року, працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 09.11.2018 року відпрацювали повний робочий день. Аналогічно, в жовтні 2018 року прийняті 03.10.2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 відпрацювали повний робочий день, що підтверджує факт порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ №413 від 17.06.2015 року.

Таким чином ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог ч.1 ст. 21 ч.3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ № 413 від 17.06.2015 р. та вчинення адміністративного правопорушення відповідальність, за яке передбачена ч.3 ст. 41 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, пояснивши, що було допущено до роботи працівників відповідно наказу, а також того ж дня було повідомлено Літинське відділення Калинівського ОДПІ ГУ ДФС. Зауважив, що ним не приховувався факт прийнятя на роботу працівників.

Підстава 1

При дослідженні адміністративного матеріалу судом встановлено, що першою підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про працю є допущення працівників до роботи без відповідного повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби (ч.3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ № 413 від 17.06.2015 р.).

На підтвердження інкримінованому ОСОБА_1 вказаного порушення додано протокол про адміністративне правопорушення від 27.12.2018 р. (а.с. 2-3), акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовувала найману працю (а.с. 5-9), наказ за № 13 від 09.11.2018 р. про прийняття на роботу ОСОБА_2 (а.с. 10) повідомлення про прийняття на роботу працівника (а.с. 11), наказ за № 11 від 03.10.2018 р. про прийняття на роботу (а.с. 12) повідомленням про прийняття на роботу (а.с.13), табель обліку викоистання робочого часу (а.с. 15-17). Відповідно до повідомлення за № 58 від 13.12.2018 р. ТОВ «Давіе» повідомляє Управління Держпраці у Вінницькій області про прийняття на роботу працівників.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням ( проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП, адміністративна відповідальність, передбачена цією статтею настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. за №413 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним.

Наказом за № 13 від 09.11.2018 р. ТОВ «Девіе» прийняло на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Як вбачається із повідомлення про прийняття працівника на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3Л (а.с. 11), повідомлення про прийняття працівників на роботу надійшло Літинському відділенню Калинівського ОДПІ ГУ ДФС 09.11.2018 р. о 15:35 год (а.с. 11 зв.)

В свою чергу Наказом за № 11 від 03.10.2018 р. прийнято на роботу десять працівників (а.с. 12). Повідомлення про прийняття на роботу надійшло до Літинського відділення Калинівського ОДПІ ГУ ДФС 03.10.2018 р. о 13:58 год (а.с. 13 зв.).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що інспектором праці ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, яке суперечить вимогам ч. 3 ст. 24 КЗпП України, тобто допущення працівника до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак вказане правопорушення не передбачене диспозицією ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки в даному випадку адміністративна відповідальність, передбачена цією статтею настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Однак, в матеріалах справи міститься накази про прийняття на роботу (а.с. 10, 12), що в свою чергу є доказом того, що особи описані в протоколі про адміністративне правопорушення приступили до роботи на підставі вказаних наказів. Тому, враховуючи наведене суд вважає, що дії ОСОБА_1 в цій частині кваліфіковані не вірно.

При прийнятті рішення судом враховано, що ОСОБА_1 не міг повідомити територіальні органи ДФС про прийняття найманих працівників на роботу з 09.11.2018 р. та 03.10.2018 р. відповідно до цих дат, тому що наймані працівники на той час ще не працювали в даному товаристві.

Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення №11-01-076/0168 від 31.03.2016 року на постанову КМУ від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», як на підставу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 41 КУпАП є помилковими, оскільки вказана постанова передбачає порядок повідомлення Державну фіскальну службу та її територіальні органи про прийняття працівника на роботу. Проте, диспозиція ч.3 ст. 41 КУпАП встановлює відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Таким чином суд приходить до висновку, що неповідомлення до початку роботи працівника про прийняття його на роботу органу державної фіскальної служби у встановленому порядку не свідчить про те, що між працівником та роботодавцем не оформлено трудовий договір (наказом чи розпорядженням), оскільки законодавець не пов'язує чинність трудового договору із наявністю відповідного повідомлення.

Підстава 2

Другою підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про працю інспектором праці зазначається порушення умов трудового договору (ч.1 ст. 21 КЗпП), зокрема: виконання працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_15 однакових трудових функцій; відсутність трудового договору із ОСОБА_15; наявність суперечностей щодо розповсюдження правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства із обовязками, які передбачають процес виконання робіт за режимом роботи підприємства працівником ОСОБА_15 викладених у листі № 58 від 13.12.2018 р.

Суд вважає, що викладені обставини також не не свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про працю та про охорону праці з огляду на наступне.

Так, відповідно до договору за № 34 від 01.10.2018 р. (а.с.21) між ТзОВ «Девіе» доручило ОСОБА_15 в період з 01.10.2018 р. по 30.04.2019 р. за винагороду виконати роботу по проведенню охоронних заходів у виробничому цеху компактних люмінесцентних ламп та основних засобів (а.с.23). Відповідно до п. 1.2 вказаного договору на виконавця не розповсюджується правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Відповідно до листа за № 58 від 13.12.2018 р. (а.с. 18), ОСОБА_15 працює згідно договору ЦПХ №34 від 01.10.2018 року та виконує проведення охоронних заходів у виробничому цеху.

Проте із зазначеного листа не вбачається, що ОСОБА_15 виконує проведення охоронних заходів у виробничому цеху з восьмигодинним робочим часом, а саме з 08-00 до 17-00 год. і не можливо встановити, що він виконує трудові функції, які входять до виконання трудових функцій ОСОБА_2

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України, реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 21 КЗпП України визначає поняття трудового договору. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Під час укладання цивільно-правових договорів процес праці виконавця не регламентується. Підрядник сам організовує свою роботу, визначає час початку і закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи і її тривалість на свій розсуд. У випадку виконання завдання за договором цивільного права процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобов'язальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобов'язань.

Натомість працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов'язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

За цивільно-правовими договорами встановлюється тільки кінцевий термін виконання завдання.

Враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення, що і зазначено у договорі № 34 від 01.10.2018 р. (а.с. 21, 23).

За трудовим договором, працівника приймають на роботу включеного до штатного розпису установи з обов'язковим підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та внесенням відповідного запису до трудової книжки. Працівникові створюються всі умови, потрібні для виконання визначених договором робіт, гарантується виплата заробітної плати, а також встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи директором ТзОВ «Девіе» правомірно укладав з фізичною особою ОСОБА_15 договір про надання послуг. (а.с. 21). Одночасно в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт (а.с. 25), що є ознакою цивільно-правового договору і підтверджує виконання укладеного між ОСОБА_15 договору про надання послуг.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що посилання інспектора праці ОСОБА_16 на порушення ОСОБА_1 ч.1 ст. 21 КЗпП України (якою наведено визначення трудовий договір), є недоречним оскільки згідно наданих до адміністративного матеріалу доказів вбачається, що між ТОВ «Девіе» та ОСОБА_15 існує цивільно-правовий договір. Тому відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення законодавства щодо трудового договору.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З підстав наведених вище приходжу до переконання, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, зокрема, що він фактично допустив працівників до роботи без оформлення трудового договору, не дотримався вимог трудового договору, будь-які належні та допустимі докази в матеріалах про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 247 КпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а тому не має підстав для притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст.41КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір розмір і порядок якого встановлений законом.

Оскільки відносно ОСОБА_1 не винесено постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, судовий збір не підлягає сплаті.

Керуючись ст.ст.38, 41, ч.1, 247 ч.1 п.1 КУпАП, враховуючи роз'яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд на протязі 10 днів.

Суддя: Желіховський В. М.