ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9442/18 Головуючий в 1 інст. Козлова Н.Ю.
Провадження № 33/778/319/19 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 472 МК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м . Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду при секретарі судового засідання Солякової С.Г., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Рогальського В.М., представника Запорізької митниці ДФС Гереги К.М. справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника митниці Гереги К.М. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 472 Митного кодексу України, у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою суду першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0355/11200/18 від 16 вересня 2018 року, 16.09.2018 року о 11 год. 30 хв. в зоні митного контролю залу на «Приліт» міжнародного аеропорту м. Запоріжжя, під час оформлення у митному відношенні пасажирів рейсу 1469 компанії «Turkish airlines» громадянин України ОСОБА_1 на вимогу інспектора, заповнив митну декларацію для письмового декларування встановленої форми для товарів, що переміщуються через митний кордон України.

В митній декларації ОСОБА_1 заявив товари на загальну суму до 1000 євро (кофти дівчинка дитячі, сорочки дитячі) без підтверджувальних чеків. Під час здійснення митного контролю супроводжуваного багажу громадянина ОСОБА_1 , крім задекларованих товарів були виявлені товари, які не були зазначені в митній декларації та не заявлені усно до початку митного огляду, а саме: 64 (шістдесят чотири) кофтини, 55 (п`ятдесят п`ять) штанів, 4 (чотири) дитячі сукні для дівчинки, 16 (шістнадцять) кофт для дівчат.

18 задекларованих дитячих сорочок та 16 задекларованих кофт дитячих для дівчат було повернуто громадянину відповідно до заповненої митної декларації.

Згідно з вимогами ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Таким чином ОСОБА_1 16.09.2018 року не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Суд першої інстанції, з урахуванням того, що як з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, так і з моменту його виявлення, пройшло більше шести місяців, закрив провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду, виключивши з її мотивувальної частини встановлення його вини за ст. 472 МК України.

Зазначає, що тільки в межах строків, передбачених ст. 467 МК України, може бути ухвалено рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Пункт 7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у разі закриття провадження по справі. За правилами ст. 284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладання стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Якщо ж провадження закривається, вина особи не встановлюється.

Також зазначає, що під час розгляду справи встановлена невідповідність зібраних матеріалів нормам МК України та КУпАП, що викладено у його клопотанні від 23.01.2019.

Зокрема, це тиск на суд з боку начальника УПМП та МВ Запорізької митниці ДФС Зарубіна Б., який крім звичайного супровідного листа від 17.12.2018, тією ж датою надіслав лист, адресованій голові суду із «напутнім словом на ухвалення … репресивної обвинувальної постанови»; ОСОБА_2 наперед відомо результат авторозподілу справи.

ОСОБА_1 також вказує на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення фактичним обставинам справи в частині кількості виявленого товару, а тому протокол не може бути джерелом допустимого доказу.

На його думку, уповноваженим на складання протоколу органом не сформульовано належним чином у чому саме полягає порушення митних правил.

Вважає висновок експерта неналежним і недопустимим доказом, оскільки він проведений не судовим експертом, а посадовою особою ДФС. Апелянт не погоджується і з методикою проведення експертизи, вважає що вартість товару є об`єктивно нижчою від 1000 євро.

Вказує на відсутність у нього умислу вчинення правопорушення та відсутність у матеріалах справи доказів на доведення суб`єктивної сторони правопорушення.

Зазначає, що прибув із дружиною до аеропорту м. Запоріжжя. Він був зупинений на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» залу «приліт» аеропорту до перетину «білої лінії», тобто до закінчення «зеленого коридору». За вимогою інспектора ОСОБА_3 він заповнив митну декларацію на практично нові речі, а саме: 18 сорочок і 16 кофт, вартість задекларованого склала 6000 грн. На його запитання чи потрібно декларувати речі, що були вживанні, інспектор відповів, що непотрібно. В подальшому, до закінчення «зеленого коридору», відносно нього було складений протокол.

Апелянт посилається також на порушення норм МК України, зокрема відсутність товарознавчої експертизи, проведеної атестованим МЮУ судовим експертом, недоведеність прямого умислу на вчинення протиправних дій, що свідчить про складання протоколу про адміністративне правопорушення на підставі недопустимих доказів, які унеможливлюють встановлення вини ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї, представник Запорізької митниці ДФС просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене ст. 472 МК України, стягнути з ОСОБА_1 витрати у справі понесені Запорізькою митницею ДФС, судові витрати покласти на ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суддя дійшла до хибного висновку, що на час розгляду справи спливли строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП та ст. 467 МК України.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил, може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

16.09.2018 Запорізькою митницею ДФС у відношенні громадянина України ОСОБА_1 заведена адміністративна справа про порушення митних правил № 0355/11200/18 за ознаками, передбаченими ст. 472 Митного кодексу України.

18.12.2018 Запорізькою митницею ДФС з врахуванням вимог ст.ст.522, 524 Митного кодексу України на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті направлені матеріали справи про порушення митних правил № 0355/11200/18 (вхідний № 34430/18 від 18.12.2018).

Розгляд справи про порушення митних правил №0355/11200/18 у судовому засіданні Ленінського районного суду м. Запоріжжя розпочався 29.01.2019. Адміністративна справа про порушення митних правил №0355/11200/18 розглянута Ленінським районним судом м. Запоріжжя 08.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 МК України, провадження у справах про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КУпАП - провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи.

Відтак, зважаючи на положення ч. 1 ст. 467 МК України у редакції Закону № 2612-VIII від 8 листопада 2018 року (набула чинності 25 листопада 2018 року), строк накладення адміністративного стягнення у цій справі зупинився.

В апеляційному суді:

ОСОБА_4 А.О. підтримав апеляційну скаргу, доповнень не мав. Після виступу представника Запорізької митниці ДФС погодився, що брат, який мешкає в Туреччині, віддав речі з вітрини, які не вдалося продати. Також послався на відсутність інформаційних стендів у залі аеропорту.

Адвокат Рогальський В.М. зазначив, що суд, виходячи із положень ст. 58 Конституції України, правильно застосував норми зворотної дії ст. 467 МК України, оскільки на момент складання протоколу ст. 467 діяла в попередній редакції. Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , адвокат підтримав її, зазначивши, що за нормами п. 7 ст. 247 КУпАП суд має повноваження закрити справу, а за ст. 280 КУпАП установити вину лише в межах строків накладання стягнення. Матеріали справи не підтверджують в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, експертизу склала особа, яка не атестована Мінюстом, в протоколі 127 найменування товарів, а оцінили 139;

Представник Запорізької митниці ДФС Герега К.М. підтримала свою апеляційну скаргу, заперечила проти задоволення апеляційної скарги, зокрема зазначила, що експертиза проведена на підставі положень ст. 515 МК України. Вказала на те, що в ході митного контролю було виявлено 139 речей, які не були внесені в декларацію. Усі речі були новими, з етикетками, що спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що речі були вживані.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, представника Запорізької митниці ДФС Гереги К.М, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 472 МК України порушенням митних правил визнається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, та тягне за собою відповідальність, встановлену санкцією цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

За положеннями ч. 1 ст. 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Виходячи із положень ч. 4 вказаної норми, товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість яких перевищують обмеження, встановлені ч. 1 цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10 000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення).

При цьому товари це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі (п. 57 ст. 54 МК України).

Отже наведеними нормами МК України передбачений обов`язок осіб, що ввозять будь-які рухомі речі (крім підакцизних товарів) на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, сумарною вартістю більше еквіваленту 1000 євро, здійснити письмове декларування цих рухомих речей (товарів). Декларування полягає у наданні точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, ОСОБА_1 під час оформлення у митному відношенні пасажирів рейсу 1469 компанії «Turkish airlines» на вимогу інспектора заповнив митну декларацію для письмового декларування встановленої форми для товарів, що переміщуються через митний кордон України.

В митній декларації ОСОБА_1 заявив товари на загальну суму до 1000 євро (кофти дівчинка дитячі, сорочки дитячі) без підтверджувальних чеків.

Під час здійснення митного контролю супроводжуваного багажу ОСОБА_1 , крім задекларованих товарів були виявлені товари, які не були зазначені в митній декларації та не заявлені усно до початку митного огляду, а саме: 64 (шістдесят чотири) кофтини, 55 (п`ятдесят п`ять) штанів, 4 (чотири) дитячі сукні для дівчинки, 16 (шістнадцять) кофт для дівчат.

Таким чином ОСОБА_1 16.09.2018 року не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що утворює склад порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Такі висновки суд підтверджені дослідженими судом доказами, які є належними і допустимими.

Так, протокол про порушення митних правил відповідно до вимог ст. 494 МК України містить відомості про місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; відомості щодо товарів, вилучених згідно із ст. 511 цього Кодексу, анкетні дані та підписи понятих, присутніх під час огляду, підпис та долучені до протоколу письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 щодо складання протоколу за відсутності понятих спростовуються підписами зазначених осіб.

Друга сторінка протоколу містить докладний перелік вилученого товару із 20 позицій, та визначену сумарну кількість товару 139 штук (а.с. 4 зв. бік).

Такий же перелік речей міститься в описі предметів, що вилучено у ОСОБА_1 та передано на зберігання до Запорізької митниці ДФС. Опис підписаний ОСОБА_1 без зауважень щодо кількості товару (а.с. 13).

Ці ж самі речі у тій самій кількості (139 штук) були предметом експертного дослідження (а.с. 25-30).

В той же час на першому аркуші протоколу про порушення митних правил була допущена арифметична помилка щодо кількості речей, яка була усунута доповідною запискою від 17.09.2019 інспектора, який склав протокол (а.с. 3). Відповідно до цієї записки ОСОБА_1 не задекларував 64 кофтини, 55 штанів, 4 дитячі сукні для дівчинки, 16 кофт для дівчат.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Нормами КУпАП не забороняється виправлення недоліків у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення може вирішити, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки можливість виправлення недоліків протоколу передбачена КУпАП, а кількість товару підтверджується іншими документами, які містяться у матеріалах справи, то відсутні підстави вважати, що протокол не є допустимим доказом.

В клопотанні від 23.01.2019, доводи якого ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить врахувати, зазначено, що є безпідставними посилання в протоколі про порушення митних правил на те, що він, слідуючи смугою руху спрощеного контролю «зелений коридор», вчинивши декларування шляхом дій, не задекларував товар, та наведені відповідні доводи на свій захист.

Проте такі твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки фактичні обставини у протоколі викладені іншим чином (з урахуванням доповідної записки інспектора митниці щодо кількості товару), а саме, як зазначено у мотивувальній частині постанови суду.

Доводи ОСОБА_1 , що він не вніс у декларацію відомості про деякі речі через те, що інспектор Золотухін В ОСОБА_5 В. вказав на відсутність необхідності декларувати старі речі, не тільки нічим не підтверджені, але й спростовуються фотографіями предметів порушення митних правил, з яких вбачається, що речі (предмети одягу) є новими, з торгівельними ярликами (а.с. 9-11), при проведенні експертизи коефіцієнт знижки вартості з урахуванням зносу товару не застосовувався, що додатково свідчить про те, що не задекларований одяг був новим (а.с. 25-30).

Як вже зазначалося, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до МК України, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 487 МК України).

Частина 2 ст. 486 МК України визначає, що провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 508 МК України експертиза віднесена до процесуальних дій.

Отже експертиза є процесуальною дією в провадженні у справі про порушення митних правил, та з урахуваннями наведеного, повинна здійснюватися відповідно до МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 515 МК України експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

За ч. 2 ст. 515 МК України експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Наказом Міністерство фінансів України № 1058 від 02.12.2016, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.12.2016 за № 1693/29823, затверджений, зокрема, порядок взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз).

Пункт 4 ч. 1 ст. 495 МК України відносить висновок експерта до джерел доказів у справі про порушення митних правил.

У разі незгоди із висновками експерта Берестов А.О. мав реальну можливість провести судову товарознавчу експертизу. Зокрема, у клопотанні від 23.01.2019 він зазначає, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, за необхідності буде заявлено (а.с. 52). Однак своїм правом ОСОБА_1 не скористався, клопотання про призначення судової експертизи не заявив.

За наведеного відсутні підстави вважати висновки експертизи, проведеної експертом Управління товарознавчої, інженерно-технічної та криміналістичної експертизи Департаменту податкових та митних експертиз ДФС Гуйтур О.О. (свідоцтво № 204 від 30.03.2017 на право проведення товарознавчого дослідження машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання, видане ЕКК ДФС України), неналежним чи недопустимим доказом, як зазначено апелянтом у клопотанні від 23.01.2019.

Зазначеною експертизою встановлено загальна вартість товару у сумі 49 648,50 грн., що значно перевищує еквівалент 1000 євро (а.с. 25-30).

Є безпідставним посилання апелянта на те, що порушення митних правил, передбачене ст. 472 МК України, із суб`єктивної сторони полягає тільки у формі прямого умислу, оскільки такий висновок не можна зробити із диспозиції цієї статті. В той же час, відповідно ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_1 щодо тиску на суд та порушення порядку авторозподілу, викладені у клопотанні від 23.01.2019.

Частина 3 ст. 501 МК України надає представнику органу доходів і зборів певні права під час провадження у справі про порушення митних правил, зокрема давати письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

За наведеного лист, адресований голові Ленінського районного суду, за своєю суттю є письмовими поясненнями по справі, в яких викладена позиція органу доходу і зборів, та згідно з його змісту у ньому відсутні дані про тиск на суд (а.с. 37-39).

Справу розподілено на суддю Козлову Н.Ю. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу (а.с. 41), яка є головою суду, а тому адресування листа на її ім`я не свідчить про те, що начальнику УПМП та МВ Запорізької ДФС наперед вже було відомо про результати авторозподілу справи.

Таким чином апеляційним судом перевірені усі доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діяннях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, які не знайшли свого підтвердження.

Також апеляційний суд не погоджується із доводами ОСОБА_1 про те, що поєднання закриття провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, тобто строків притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Вказівка законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП (ст. 467 МК України), а передбачений ст. 277 КУпАП (ст. 525 МК України), що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16 надано висновок щодо застовування положень п. 7 ст. 247 КУпАП.

Верховний Суд, надаючи правовий аналіз вказаної норми, зазначив, що її застосування можливо лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності її вини, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18

Отже за наведеними правовими позиціями саме у разі встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення можливо закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості одночасного визнання вини і закриття провадження на підставі зазначеної норми.

Як зазначено в апеляційній скарзі представника митниці, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 08.11.2018 ст. 467 МК викладена в іншій редакції, зокрема визначено, що строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Проте суд першої інстанції обґрунтовано не застосував норми ст. 467 МК в останній редакції з огляду на наступне.

Стаття 58 Конституції України проголошує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 3 ст. 3 МК України визначає, що норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Апеляційний суд підкреслює, що пом`якшуючи норми поширюються саме на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів, при цьому те, коли матеріали справи надійшли до суду, на що посилається представник митниці, не має жодного правового значення.

Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 08.11.2018 не пом`якшує та скасовує відповідальність осіб, а тому не має зворотної дії у часі.

З урахуванням того, що правопорушення вчинено до набрання чинності цим законом, суд першої інстанції правильно застосував ст. 467 МК України в редакції, що діяла на час вчинення порушення митних правил.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 486, 489, 527-529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника Запорізької митниці ДФС Гереги К.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 472 Митного кодексу України, стосовно ОСОБА_1 , закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/9442/18