КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1905/2019 Суддя 1 інстанції - Лисенко В.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постановою судді встановлено, що 19.01.2019 року близько 20 год. 35 хв. в Київській області, Києво-Святошинського району, село Забуччя, вулиця Мічуріна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем VOLVO д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року у справі № 369/1207/19 про визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження в даній справі закрити.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_1 як сторону яка притягується до відповідальності повною мірою було позбавлено права на справедливий та неупереджений суд, порушено принцип змагальності сторін, оскільки судом розгляд справи відбувався однобічно, клопотання сторони захисту належним чином не розглядалися, суд упереджено ставився до будь яких пояснень та всіляко своїми діями не сприяв принципу змагальності.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 категорично не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначивши що 19.01.2019 року керував автомобілем VOLVO д.н.з. НОМЕР_1 в тверезому стані. Коли зупинили працівники поліції відмовився пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та запропонував працівникам поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, проте отримав відмову.

Окрім того, вказує на те, що допитаний в ході судового засідання в якості свідка ОСОБА_2 пояснив суду, що 19.01.2019 року в Києво-Святошинському районі, селі Забуччя його зупинили працівники поліції і запропонували засвідчити освідування на стан алкогольного сп`яніння відносно водія автомобіля VOLVO д.н.з. НОМЕР_1 . В його присутності працівники поліції запропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився, проте через деякий час, категорично відмовився. Огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 співробітники поліції не пропонували. Підтвердив пояснення ОСОБА_2 також і свідок ОСОБА_3 .

Апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, співробітники поліції зобов`язані були запропонувати ОСОБА_1 провести огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Допитані в ході судового розгляду справи свідки не підтвердили факт того, що водію було запропоновано провести огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, у матеріалах справи, відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року та вимог ст. 266 КУпАП, а тому співробітниками поліції не додержано порядку освідування особи на стан сп`яніння, що вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, у якій просив проводити апеляційний розгляд у його відсутність.

Адвокат Щербина Л.А. під час апеляційного розгляду заявила клопотання про виклик та допит під час апеляційного розгляду свідків в даній справі та працівника поліції, яким було складено протокол відносно ОСОБА_1 , яке було задоволено; надала пояснення на підтримання апеляційної скарги, проте в подальшому надіслала ряд клопотань про подальший розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Щербини Л.А., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, допитавши інспектора поліції - ОСОБА_4, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201880 від 19 січня 2019 року, відповідно до якого 19.01.2019 року близько 20 год. 35 хв. в Київській області, Києво-Святошинського району, село Забуччя, вулиця Мічуріна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем VOLVO д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП;

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 19 січня 2019 року по вулиця Мічуріна, 2 в с. Забуччя Києво-Святошинського району Київської області , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 2),

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 30 19 січня 2019 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 36), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів так і в медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню дорожньо-транспортної пригоди складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виявлені працівниками поліції 19.01.2019 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п.1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння відмовилася у присутності двох свідків.

За клопотанням сторони захисту до суду апеляційної інстанції викликалися свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали аналогічні пояснення та пояснили, що 19.01.2019 року вони, рухаючись по вул. Мічуріна в с. Забуччя Києво-Святошинського району Київської області були зупинені працівниками поліції. Поліцейські повідомили їм, що ними було зупинено подія за порушення ПДР України і під час розмови з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Свідки зазначили, що в їх присутності водієві запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, на що водій спочатку погодився, проте згодом відмовився від проходження огляду будь якого огляду, та зазначав, що він тверезий. Будь-якого прохання з приводу проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у їх присутності від водія не надходило. Також свідки пояснили, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння вони засвідчили своїми підписами у поясненнях та у протоколі про адміністративне правопорушення. Окрім цього свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що навіть вони відчували від водія запах алкоголю з порожнини рота.

Свідки зазначили, що вони вже викликались в даній справі до суду першої інстанції, де давали такі ж пояснення, як і в суді апеляційної інстанції, зокрема з приводу того, що ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано проходження огляду на стан сп`яніння як за допомого технічного засобу «Драгер» так і у лікаря-нарколога, від чого він відмовився в їх присутності. При цьому свідки зазначили, що у їх присутності будь-якого прохання від ОСОБА_1 з приводу проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не надходило.

Відтак, наведеними пояснення свідків спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не пропонували проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, та відповідно спростовуються доводи апелянта про порушення працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року та вимог ст. 266 КУпАП.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було допитано інспектора патрульної поліції ОСОБА_4 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інспектор поліції пояснив, що 19.01.2019 року під час патрулювання у складі екіпажу в с. Забуччя Києво-Святошинського району Київської області по вул. Мічуріна було помічено автомобіль марки VOLVO, який рухався в темну пору доби без включеного ближнього світла. Вказаний автомобіль було зупинено. Водієві пояснили причину зупинки та попросили надати посвідчення водія та документи на автомобіль. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. В присутності двох свідків водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога. Спочатку водій погодився на проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру, проте згодом відмовився від проходження будь якого огляду, та пояснив, що працює водієм фури і йому не потрібен результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер». Працівник поліції зазначив, що водія пропозиції пройти огляд у медичному закладі не надходило. Також інспектор поліції пояснив, що водія було відсторонено від керування, а його автомобіль було залишено на місці зупинки, бо стояв він лише в 30 м від місця проживання ОСОБА_1

Пояснення інспектора поліції та свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 узгоджуються між собою та повністю підтверджуються відеозаписом з місця подіїякий долучено працівниками поліції до матеріалів адміністративної справи, з якого вбачається, що інспектор поліції в присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога. Водій одразу погоджується пройти огляд на місці зупинки та просить надати сертифікат відповідності алкотестеру. Інспектори поліції надали ОСОБА_1 всі документи на прилад «Драгер», проте водій повідомив, що не розуміється в наданих йому документах. Після чого працівники поліції знову запропонували ОСОБА_1 в присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що водій відповів відмовою, при цьому зазначив, що він тверезий, а тому вважає, що немає підстав для проходження такого огляду. При цьому будь-якого прохання з приводу проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога ОСОБА_1 не висловлював.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 просив працівників поліції відвезти його до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога є безпідставними, та спростовуються вищенаведеними доказами.

Що стосується доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою приладу «Драгер» так і у медичному закладі, однак, останній відмовився від проходження будь-якого огляду.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 . п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тому співробітник патрульної поліції мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал