Справа № 347/1283/19
Провадження № 33/4808/403/19
Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника Бельмеги Мирослава Васильовича, розглянувши апеляційну скаргу на постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, провадження закрити. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, перебаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки попередня постанова місцевого суду про його притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасована апеляційним судом та провадження по справі закрито. Апелянт стверджує, що він не керував транспортним засобом, оскільки за кермом автомобіля перебував його брат - ОСОБА_2 , а він, та його знайомі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , були пасажирами. Посилається на те, що після того, як брат не впорався з керування, автомобіль з`їхав у канаву, і брат пішов шукати трактор на допомогу, та саме в цей час під`їхали працівники поліції, які запропонували допомогти виштовхнути автомобіль з канави, а тому сказали йому сісти за кермо, проте він повідомив їм про те, що вживав спиртне і відмовився сідати за кермо, внаслідок чого виникла суперечка із застосування фізичної сили з боку працівників поліції та доставкою його в Косівську ЦРЛ, де він повторно відмовився проходити огляд на стан сп`яніння. Стверджує, що жодних свідків під час складання протоколу не було, а наявні у матеріалах провадження пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складені із порушення, оскільки не містять адрес їх мешкання, а лише посилання на номери телефонів. Вважає, що вказаних свідків необхідно було допитати у суді першої інстанції, оскільки їх письмові пояснення не є допустимими доказами без їх особистого допиту в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , повторно, протягом року, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Правопорушення вчинено за наступних обставин.

17.06.2019 року близько 05-05 год. в м. Косів, по вул. Черемшини Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Мерседес Бенц", н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Бельмега М.В ., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявлено клопотання про допит в якості свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - брата ОСОБА_1 , які перебували в автомобілі під час події.

Клопотання про допит свідка ОСОБА_3 - задоволено, клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_2 - відхилене, оскільки останній є братом ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в розгляді справи на користь свого брата.

ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у постанові суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Згідно вимог діючого законодавства, у разі наявності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, уповноважена особа національної поліції проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою відповідну відповідальність, про що, в присутності двох свідків, складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, законодавством встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Діючим законодавством, а саме ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема у разі вчинення таких правопорушення як: 1) керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України); 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України).

Вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а саме за його відмову, як водія транспортного засобу, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України), яке вчинене повторно протягом року.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №053692 від 17.06.2019 року, ОСОБА_1 17.06.2019 року о 05-05 год. в м. Косів по вул.Черемшини Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки "Мерседес Бенц", н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України (а.п. 1).

Дії ОСОБА_1 органами поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП, виходячи з того, що останнього протягом року вже було притягнено до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП за правопорушення вчинене ним 17.02.2019 року, а саме за порушення п. 2.5 ПДР України, (а.п. 7).

Матеріали провадження містяться постанову місцевого суду від 16.04.2019 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що він 17.02.2019 року відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України (а.п. 7).

В той же час, апелянт вважає, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, перебачено ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки вказана вище постанова суду скасована апеляційним судом та провадження по справі закрито, що виключає ознаку повторності.

Між тим, вважаю вказані доводи апелянта такими, що не заслуговують на увагу, оскільки постановою Апеляційного суду від 24.06.2019 року було скасовано постанову місцевого суду від 16.04.2019 року внаслідок допущення суддею процесуальних порушень, а саме незабезпечення ОСОБА_1 захисника, в той час як винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була доведена апеляційним судом, а справу закрито за спливом строку накладення стягнення, а не за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.п. 34-36).

Оскільки вказане адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 17.06.2019 року, тобто протягом року від вчинення попереднього адміністративного правопорушення, - 17.02.2019 року, то дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130КУпАП, то вважаю вказані висновки суду правильними та такими, що гуртуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується: 1) протоколом серії ДПР 18 №053692 від 17.06.2019 року, який містить відомості щодо свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , завірені їх особистими підписами (а.п. 1); 2) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де в графі «з результатами згоден» міститься запис - «відмовився», який було складено у присутності двох свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пояснення яких долучено до матеріалів провадження на окремому аркуші (а.п. 2, 4), в яких останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі - Косівській ЦРЛ; 3) результатом аналізу, де також міститься запис - «відмовився від освідчення» (а.п. 3); 4) рапортом працівника поліції, де зазначено, що водій ОСОБА_1 , разом з пасажирами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , доставлений до Косівської ЦРЛ для медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння (а.п. 5).

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку, відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності.

Вважаю, що перевірка працівниками поліції на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводилась відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, про що є посилання у відповідній графі протоколу (а.п. 1), за наявності яких, й було працівниками поліції правомірно запропоновано останньому пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так й у медичному закладі, куди й був доставлений ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою проходити огляд на місці.

Наведеними вище доказами підтверджується той факт, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції.

З метою повного дослідження обставин справи, судом апеляційної інстанції допитано свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що він є другом ОСОБА_1 та дійсно вони разом з ОСОБА_4 спочатку святкували день народження ОСОБА_1 , а потім були пасажирами в автомобілі, яким керував ОСОБА_2 . Після того, як автівка з`їхала в кювет, ОСОБА_2 пішов шукати трактор та саме в цей час під`їхали працівники поліції.

До вказаних вище пояснень свідка ОСОБА_3 ставлюсь критично, у звяку із тим, що вказаний свідок перебуває в дружніх стосунках з ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавлений в результаті розгляду справи на користь останнього.

Аналогічні твердження ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом саме його братом ОСОБА_2 , вважаю способом захисту останнього, з метою уникнення від відповідальності, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей про знаходження ОСОБА_2 на місці події. Про факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заявив лише на стадії апеляційного перегляду в апеляційній скарзі.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були роз`яснені права та обов`язки, зокрема й передбачені ст. 268 КУпАП щодо надання пояснень, проте останній скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України щодо відмови від дачі пояснень та підписання протоколу, жодним чином не засвідчивши того факту, що він не керував транспортним засобом та не був водієм.

Особа на власний розсуд користується наданими їй правами, зокрема й право дачі пояснень.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 повідомив, що його було притягнено до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст.ст.185, 126 КУпАП. Вказані постанови він не оскаржував, тому що погодився з ними.

Зазначені обставини також підтверджують факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки диспозиція ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортник засобом без посвідчення водія (а.п. 6).

Жодних відомостей щодо оскарження незаконність дій працівників поліції, ОСОБА_1 не надано, а тому твердження апелянта про те, що транспортним засобом керував його брат - ОСОБА_4 , не є слушним.

Таким чином, вважаю доведеним факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом марки "Мерседес Бенц", н.з. НОМЕР_1 , 17.06.2019 року о 05-05 год. в м. Косів по вул. Черемшини Івано-Франківської області.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, у зв`язку із тим, що в ньому відсутні адреси свідків, а є лише посилання на їх телефоні номери, не впливає на законність рішення суду першої інстанції.

Безпідставними належить визнати доводи апелянта про те, що оскільки свідків не було безпосередньо допитано в суді першої інстанції, то їх письмові пояснення є недопустимими доказами по справі.

Вказані свідки лише засвідчили факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 як на місці зупинки транспортного засобу так й в медичному закладі, в той час як матеріали провадження містять й інші докази, та жодний доказ не має для суду наперед встановленої сили, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі у їх сукупності та взаємозв`язку.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, тому в діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого йому правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з відповідними висновками суду першої інстанції, покладеними в основу оскаржуваної постанови, та вважає її законною і обґрунтованою.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи наявні в матеріалах провадження докази, вважаю, що судом першої інстанції, під час розгляду справи, з`ясовані всі необхідні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 280 КУпАП, а постанова судді містить опис обставин, установлених при розгляді справи та наданими матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку.

За вказаних вище обставин вважаю, що у суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.130 КУпАП, а саме за відмову останнього від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненого повторно протягом року.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження, як про це наголошує апелянт - відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло