ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 3/425/762/19

425/2380/19

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Синянська Я.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Рубіжанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є пенсіонером, зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

23 червня 2019 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , під час якої висловлювався в її бік грубою нецензурною лайкою, чим своїми діями заподіяв психологічне насилля в сім`ї та міг заподіяти своїми діями психологічну шкоду здоров`ю потерпілої, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні суду пояснив, що так він ображав свою дружину, але через те, що вона не з`являється вдома, зраджує йому, обманює його, ображає його як чоловіка, що його дуже обурює. Тому це вона винна в тому, що у них відбуваються конфлікти, пообіцяв, що більше такого не повториться. Пенсію, яку він отримує йому ледве вистачає на ліки

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 23.06.2019 десь о 15-00 год. прийшов додому її чоловік ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, почав ображати її, тому що вважає, що вона його зраджує. З ними у квартирі проживає їх донька ОСОБА_3 , вона була присутня і викликала поліцію. У чоловіка у 2016 році був інфаркт, у 2017 році інсульт, до лікарів він не ходить, п`є ліки. Вже раз вони викликали поліцію у листопаді 2018 року. Чоловік як отримує пенсію, відразу напивається та ображає її.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 це її батько, ОСОБА_2 - мати. 23.06.2019 о 14-00 год. вона викликала поліцію, оскільки батько прийшов додому у стані алкогольного сп`яніння, почав ображати мати, висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою. Його діями було вчинено психологічне насилля. Така поведінка батька періодично трапляється, це стало проявлятися після того, як у батька трапився 2 роки тому інсульт. Батько як отримує пенсію зразу напивається. Мати його не чіпає. Батько віддає пенсію, йому купують ліки, вона йому готує. Стан здоров`я у нього поганий, він вчиняє сварки після перенесеного інсульту, неправильно сприймає реальність. Також, у нього хворе серце, йому важко пересуватись, ось він сходив до суду і вже провив, щоб я йому зробила укол, так як йому стало погано. Мені його одночасно і шкода через стан його здоров`я, але і шкода матір, яка змушена терпіти від нього ці скандали. Просила суворо його не карати, так як він хворий.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу надані документи, які судом були досліджені:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АА 240196 від 27.06.2019;

- заява ОСОБА_2 від 23.06.2019;

- копія постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.05.2019;

- пояснення ОСОБА_2 від 23.06.2019, ОСОБА_3 від 27.06.2019;

- рапорт співробітника поліції Тачки І.Є. від 27.06.2019.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд бере до уваги наступне.

Згідно з епікризом № 5249 з кардіологічного відділення ЦМЛ м. Рубіжне, наданим суду ОСОБА_1 , зазначен діагноз: ІХС. Прогресуюча стенокардія з 19.07.2018 по 22.07.2018, Стабільна стенокардія напруги ІІІ ФК з 23.07.2018. Дифузний і постінфарктний (2016 р.) кардіосклероз, желудочовая екстрасистолія. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ст., ГЛШ, ХГЕ ІІ, ІМ, ОНКМК, ризик 4. СН ІІ А. Церебральний атеросклероз ІІІ ст., ДЕ ІІ ст.

Відповідно до висновків лікаря невропатолога у ОСОБА_1 : ішемічний інсульт, тромбоз гілок середньої мозкової артерії на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ. Призначено лікування.

10 жовтня 2018 року Уряд на своєму засіданні ухвалив розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення Концепції Державної соціальної програми запобігання та протидії домашньому насильству та насильству за ознакою статі на період до 2023 року».

Метою прийняття програми є забезпечення розбудови системи запобігання та протидії домашньому насильству та насильству за ознакою статі відповідно до міжнародних стандартів і Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в умовах децентралізації та запровадження комплексних дій та заходів, спрямованих на зменшення масштабу цього явища.

З 11 січня 2019 року набрали чинності норми законодавства про посилення відповідальності за вчинення домашнього насильства та невиконання порушниками обмежувальних приписів.

Тому, враховуючи вибраний державою напрямок, спрямований на боротьбу та протидію домашньому насильству, зазначене адміністративне правопорушення не можливо визначити як малозначне відповідно до ст. 22 КУпАП.

У той же час відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так як у Протоколі не зазначено щодо вчинення адміністративного правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, тому суд, не виходячи за межі пред`явленого правопорушення, не встановлює даний факт.

Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Обставинами, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд визнає щире розкаяння винного.

Як особистість, ОСОБА_1 є особою похилого віку, має тяжкі хвороби, що підтверджуються вищезазначеними довідками, та приймає ліки, що підтверджується показаннями свідків.

Враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для призначення адміністративного стягнення у виді штрафу та адміністративного арешту, (громадські роботи відповідно до ст. 30 КУпАП не можуть бути застосовані до чоловіків старше 60 років) так як сплата штрафу та судового збору є непомірно великою сумою для цієї особи і враховуючи обставини даної справи не буде сплаченим, тобто таке стягнення не досягне мети його накладення. Також, і адміністративний арешт не є можливим накласти на дану особу враховуючи його стан здоров`я.

Вирішуючи цю справу, відповідно до цього принципу, суд враховує, що згідно з ч.1 ст. 33 чинного КУпАП «стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України», тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу. За цих обставин, з першого погляду, суд мав би накласти на правопорушницю адміністративне стягнення виключно у вигляді та в розмірі, які передбачені санкцією відповідної статті КУпАП, не дивлячись на явно несправедливий і надмірний характер такого покарання.

Тому суд вважає на можливе накласти на правопорушника стягнення, в межах видів стягнень, передбачених ч. 1 ст. 33 КУпАП, як попередження, вважаючи, що таке стягнення є необхідним та достатнім для виправлення винного, та буде справедливим враховуючи його вік, стан здоров`я та обставини цієї справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ Про судоустрій та статус суддів).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

При цьому Кримінальний кодекс України на відміну від КУпАП України містить норму, згідно з якою за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин (ст.69 КК України).

Так, у 2004 році Конституційний Суд України (далі-КСУ) розглядав аналогічну ситуацію, коли ч.1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання КСУ було визнано неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Своє рішення КСУ мотивував наступним:

«Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

…Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина перша статті 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 Кодексу).

…Загальні засади призначення покарання не містять винятків щодо неврахування ступеня тяжкості стосовно класифікації злочинів до злочинів невеликої тяжкості і поширюються на всі злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.

Можливість застосування до осіб, які вчинили злочин невеликої тяжкості, інших норм, що передбачають правові підстави і порядок звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання (статті 44, 45, 46, 47, 48, 74 Кодексу), не може бути перепоною для індивідуалізації покарання, зокрема, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Проте цього способу індивідуалізації покарання для осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, статтею 69 Кодексу не передбачено, хоча в ній ідеться про особливі підстави, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину для осіб, які вчинили особливо тяжкі, тяжкі і середньої тяжкості злочини. Тим самим норми зазначеної статті суперечать основоположному принципу правової держави справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини.

...Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

…Відсутність цього способу індивідуалізації покарання особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, є порушенням конституційних положень щодо рівності громадян перед законом.

…Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану правопорушника, стану здоров`я, наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти більш м`яке адміністративне стягнення, ніж передбачено ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме у вигляді попередження.

Разом із тим, суд виносячи попередження, роз`яснює ОСОБА_1 , що у випадку повторного вчинення аналогічного правопорушення на нього може бути накладено більш суворе адміністративне стягнення, як адміністративний арешт, а також попереджає про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, якщо накладене по цій справі стягнення не досягне своєї мети - його виправлення.

Відповідно до Наказу МВС України від 25.02.2019 №124 Про затвердження Порядку взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України дане рішення суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП є підставою для поставлення кривдника на профілактичний облік.

Також, суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в вигляді 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 284, 285 КУпАП, ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», суд, -

постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок на користь держави. Отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/ 2203016, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 «судовий збір».

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Я.М. Синянська