ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/3949/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Скуба А.В. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП ОСОБА_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2019 року при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність без державної реєстрації під час будівництва та продажу об`єктів нерухомого майна, та незабезпечила ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності, чим порушила ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, та не неподала державному реєстратору документи для державної реєстрації фізичної особи - підприємця, чим порушила ст. 18 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань", за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Представники ОСОБА_1 - адвокати Буняк Ю.І. та Самборська Г.М. просили суд закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки остання не проводила господарську діяльність при продажу об`єктів нерухомості, а діяла в єдиний законодавчо можливий спосіб, керуючись положеннями ст. 172 ПК України, щодо оподаткування операцій фізичних осіб саме з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна. Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. Дослідивши дані протоколу про адміністративне правопорушення, копію акту перевірки платника податків ОСОБА_1 , вислухавши доводи представників Буняк Ю.І. та Самборської Г.М. розглянувши їхні письмові клопотання, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одрержання прибутку. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (п. 2 ст. 3 ГКУ). Згідно ст. 58 ГКУ, суб`єкт господарювання підлягає дердавній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку визначеному законом. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ГКУ громадянин - підприємець зобов`язаний: - у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; - повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; - додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов`язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; - не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; - вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; - своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов`язкових платежів; сплачувати податки та інші обов`язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом. Отже у розумінні Податкового кодексу України систематична діяльність фізичної особи, яка проводить операції з продажу (реалізації) товарів, у тому числі об`ктів нерухомого майна, підлягає державній реєстрації відповідно до закону, прицьому доходи, отримані фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності оподатковоються відповідно до норм ст. 177 ПКУ. Разом з цим Вищий адміністративний суд України у своєму рішенні № 826/14630/14 від 16.11.2015 року встановив, що при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а я яких як фізична особа. Підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізаціїна ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку. Аналізуючи ознаки притаманні підприємницької діяльності, ВАСУ зробив висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих та отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків. Будівництво (реконструкція) самостійних багатоквартирних об`єктів як за власні кошти, та і залучені кошти, є безумовним свідченням того, що збудованих (реконструйований) об`єкт нерухомості передбачає отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною характерною рисою підприємницької діяльності. Підсумовуючи викладене, ВАСУ встановлено, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж ряду однотипних об`єктів нерухомості, з метою отримання прибутку, є світченням того, що віповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька, а відтак, вказані операції підлягають оподаткуванню за нормами ст. 177 Податкового кодексу України. З огляду на вище зазначене, та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 придбала об`єкт нерухомості, провела його реконструкцію та протягом 2015-2017 років систематично здійснювала діяльність із продажу квартир (більше 50) з метою отримання прибутку, то вказанав діяльність, на переконання суду, має всі ознаки підприємницької діяльності, із всіма передбаченими законом наслідками. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 «поза розумним» сумнівом доведена в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, обставини та характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 ступінь її вини, відсутність обтяжуючих обставин, вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та призначити їй адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.164 КУпАП. На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок на користь держави. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40-1, ч.1 ст.164, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 н.м.д.г., що становить 17 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва. Суддя: