Справа № 350/720/19
Провадження № 33/4808/305/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Феденчука І.М., що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, та з врахуванням ст. 36 КУпАП, остаточно накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, та закрити провадження по справі. Водночас просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про існування постанови суду йому стало відомо лише 18.06.2019 року, після отримання копії постанови. В обґрунтування доводів в частині незаконності судового рішення, апелянт послався на формальний підхід щодо дослідження доказів. В апеляційній скарзі, апелянт, фактично висловив свою незгоду з рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що йому було відмовлено в проведенні огляду в медичному закладі, що, на його думку, є порушенням діючого законодавства.

Постановою судді встановлено, що 01.04.2019 року о 17-18 год., у селищі Перегінське, по вул. Радова Ліва, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою суду також встановлено, що 01.04.2019 року о 17-10 год., у селищі Перегінське, по вул. Спортивна, Радова Ліва, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно проблисковими маячками червоного та синього кольору, який супроводжувався звуковим сигналом (сиреною), в подальшому був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР.

В судове засідання з`явився захисник Феденчук І.М., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Повідомив, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляв, до канцелярії суду не подавав, та на адресу електронної пошти суду не надсилав.

В судове засідання не з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . Зі слів захисника, останньому відомо про час розгляду справи в суді, та він просив судове засідання проводити без його участі.

В суді апеляційної інстанції:

- захисник Феденчук І.М. підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді - змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З постанови судді вбачається, наступне: « ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав» (а.п. 24-25).

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що справу доцільно розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таки висновки суду першої інстанції вважаю обґрунтованими, законними та такими, що узгоджуються як з нормами діючого національного законодавства, так й з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що суд першої інстанції приймав заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 в судових засідання під час розгляду справи відносно нього, що підтверджується неодноразовими сповіщеннями суду на адресу останнього про час та місце слухання справи, та, в свою чергу, перенесенням судових засідань, у зв`язку із не явкою ОСОБА_1 .

Отже, вбачається, що судові засідання в суді першої інстанції були призначені тричі: 03.05.2019 року, 23.05.2019 року та 05.06.2019 року (а.п. 13-21).

В матеріалах провадження знаходяться три рекомендованих повідомлення суду, складених на ім`я ОСОБА_1 , про направлення судових повісток на адресу останнього, аналогічній тій, що міститься як в протоколі про адміністративне правопорушення, яку безпосередньо повідомив ОСОБА_1 працівникам поліції згідно відеозаписів з нагрудних камер поліцейський, які долучені до справи, а саме: АДРЕСА_1 , так й в апеляційній скарзі.

07.06.2019 року на аналогічну адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , суд першої інстанції направляв й копію постанови суду від 05.06.2019 року (а.п. 26).

До апеляційної скарги долучено довідку виконкому Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №3356/02-24 від 25.06.2019 року, згідно якої, ОСОБА_1 зареєстрований за поштовою адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 32).

Між тим, жодного повідомлення, ОСОБА_1 не отримував, про що свідчить відмітка поштового відділення щодо причини їх повернення - «за адресою відсутній».

Іншої адреси проживання або перебування ОСОБА_1 , матеріали провадження не містять.

Матеріали провадження містять відомості про те, що Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області було опубліковано оголошення на веб-порталі Судової влади України про виклик у судове засідання ОСОБА_1 (а.п. 22-23).

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції прийняв всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

З протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема серії ДПР18 №053915 від 01.04.2019 року (а.п. 2) вбачається, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що протоколи про адміністративне правопорушення щодо нього, передані на розгляд в Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області (а.п. 1-2), про що свідчить як його підпис, так, й відеозапис №629000020 (а.п. 9), на якому працівник поліції неодноразово наголошував на те, що матеріали передають на розгляд Рожнятівського районний суд Івано-Франківської області.

Європейський суд з прав людини, в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, особа, відносно якої складено протокол, має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Неявка особи в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

Враховуючи наведене вище, вважаю безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права на захист, внаслідок неналежного його повідомлення про час та місце слухання справи.

Під час перегляду справи про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що в суді першої інстанції були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Неотримання ОСОБА_1 судової повістки, так само як і отримання ним копії постанови суду лише 18.06.2019 року, неможливо визнати поважною причиною пропуску строку, за умови, що останньому було відомо про те, що на нього складено протоколи про адміністративне правопорушення, та про те, що справа буде перебувати на розгляді в Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області.

Проте, виходячи з приписів ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а також вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що судова система перш за все забезпечує доступність правосуддя для кожної особи, вважаю за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді, саме з метою надання останньому право на доступ до правосуддя.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення, доходжу наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Вважаю, що суд першої інстанції не мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з оглянутого під час апеляційного перегляду відеофайлу №629000019 з нагрудних камер поліцейських (а.п. 9), вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу - Рожнятівської ЦРЛ, у зв`язку із відмовою останнього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу «Драгер», та його бажанням пройти такий огляд в лікарні. На вказаному відеофайлі міститься обставини події, що відбувались безпосередньо в медичному закладі, а саме зафіксовано як працівник поліції просить працівників лікарні провести огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, на що останні відповідають наступне: «Освідчення водіїв ми не проводимо, у нас немає сертифікату». Далі вбачається, що не зважаючи попереднє висловлене бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння саме в медичній установі, працівник поліції знов пропонує ОСОБА_1 в приміщенні лікарні пройти огляд за допомогою алкотесту «Драгер», наявного у працівників поліції, на що останній відмовляється. Після цього, працівники поліції розпочали процедуру складання протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема й про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вважаю, вказані дії працівників поліції такими, що не узгоджуються з вимогами як ст.266 КУпАП та й приписами п. 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Діючим законодавством чітко передбачено перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.

В той же час, відсутність сертифікату на проведення огляду на стан сп`яніння водіїв в Рожнятівській центральній лікарні, не надавало право працівникам поліції складати відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення про його відмову проходити такий огляд, оскільки підставою не проведення огляду в лікарні, була відмова лікаря провести такий огляд, внаслідок відсутності відповідного сертифікату, а не відмова ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 відмовився лише від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», який йому пропонували працівники поліції, в той час як не заперечував проходження огляду в медичному закладі, а тому, у такому випадку, працівники поліції зобов`язані були доставити ОСОБА_1 в інший найближчій медичний заклад, який має необхідний сертифікат на проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи вказані вище матеріали справи та наявний в них відеозапис, доходжу висновку, що рішення суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є передчасним та таким, що не відповідає вимогам закону, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміни із закриттям провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, з`ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши наявні докази, та оцінивши їх у сукупності, вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Так, ст. 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджена матеріалами справи, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №053915 від 01.04.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, а саме не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану завчасно проблисковими маячками червоного та синього кольору, який супроводжувався звуковим сигналом (сиреною), в подальшому був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі шляхом створення штучного затору (а.с. 2); 2) особистими поясненнями ОСОБА_1 у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення, наступного змісту: «плакала дитина, яка знаходилась в авто, тому поспішав додому» (а.п. 2); 3) рапортом поліцейського УПП Рожнятівського ВП Максиміва В.П.; 4) відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.п. 9), де на файлах №17060180; №17060180; №629000011 містяться записи, з яких вбачається, як працівники поліції переслідують ОСОБА_1 , що керує автомобілем «ВАЗ 2110», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який спочатку рухався по тротуару, а потім виїхав на проїзну частину, та побачивши як за ним їде патруль поліції, зупинившись, привідкривши двері свого автомобіля, крикнув у бік автомобіля працівників поліції: «Чого ви мене зупиняєте?» (а.п. 9).

Таким чином, не виникає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а тому постанова суду в цій частині є законною та обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

В той же час, зміна апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі по епізоду обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тягне за собою й зміну обраного судом першої інстанції стягнення.

Так, з резолютивної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що обираючи вид та міру стягнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався приписами ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно яких, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, якщо справи розглядаються одночасно одним і тим же суб`єктом юрисдикції, та остаточно наклав стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч. 1 ст. 130 КУпАП) у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З аналізу санкцій ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП вбачається, що такий вид стягнення як шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, встановлений законодавцем за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, в ході апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції було змінено, а саме закрито провадження по справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; провадження та залишено без змін рішення суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності провадження за ст. 122-2 КУпАП.

Приписами ч. 9 ст. 294 КУпАП встановлено, що у разі зміни постанови суду в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Санкція ст. 122-2 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

За таких обставин, зміна постанови суду в частині стягнення повинна відбуватись з урахуванням вимог ч. 9 ст. 294 КУпАП.

Отже, виходячи з того, що суд першої інстанції наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП, якими не передбачено накладення стягнення за кожне правопорушення окремо, тобто розмежування стягнень, вважаю за доцільним визначити, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штраф у розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. (сто п`ятдесят три гривні 00 коп.).

Рішення суду в частині вирішення питання щодо судового збору підлягає залишенню без змін.

Таким чином, доходжу висновку про те, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду - змінити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважати, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді штраф у розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. (сто п`ятдесят три гривні 00 коп.).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло