ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1425/19 Справа № 205/7223/19 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мудрецький Р.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, головного бухгалтера ПП «РОТОР», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП та застосовано у відношенні неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34,00 гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн. в дохід держави.

Згідно з постановою суду, при перевірці ПП «РОТОР» встановлено правопорушення неповідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян за ф. №1-ДФ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову, а справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.163-4 КУпАП відносно неї закрити, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилається на невідповідність проколу вимогам ст. 256 КУпАП. Так, дата складання протоколу 08 серпня 2019 року не відповідає дійсності, оскільки в цей день вона була запрошена до ГУ ДФС у Дніпропетровській області для складання та отримання протоколу про адміністративне правопорушення. Поряд із цим, зазначений у протоколі період вчинення правопорушення суперечить відомостям, встановленим у акті перевірки.

Щодо обставин, зазначених у протоколі, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до Індивідуальної податкової консультації від 29.07.2019 року №3545/6/99-99-13-02-03-15/ІПК, ДФС повідомляє, що з огляду на те, що юридична особа тільки компенсує витрати працівника на відрядження, то відображати в податковому розрахунку за ф. 1ДР сплату працівником коштів за надані під час відрядження фізичною особою підприємцем платником єдиного податку послуги, така юридична особа не зобов`язана.

На переконання апелянта, цим обставинам при ухваленні оскаржуваного рішення суд належної оцінки не надав, та при цьому не врахував поданих нею 20 вересня 2019 року заперечень.

До того ж поза увагою суду залишив й те, що адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є триваючим, а є разовим, оскільки вчинено у відповідному звітному періоді, а саме у 3 кварталі 2017 році. В такому разі, на думку апелянта, строк накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, вичерпано.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення № 83/13-06 від 08 серпня 2019 року, витягом з акту планової документальної перевірки від 06 червня 2019 року № 30676/04-36-14-02/13430357, актом ГУ ДФС у Дніпропетровській області про неявку посадової особи для розгляду справи,.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, яке виразилося у неповідомленні державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян за ф. №1-ДФ.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП з огляду на те, що отримана ФОП ОСОБА_2 сума доходу не має відображатись у податковому розрахунку, оскільки ці витрати є відшкодуванням витрат на відрядження найманому працівникові, не заслуговують на увагу з огляду на те, що суб`єкт господарювання, у разі нарахування доходів безпосередньо фізичній особі-підприємцю, на підставі п.п 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПКУ виступає податковим агентом в частині відображення такого нарахування в податковому розрахунку (форма № 1ДФ), за ознакою доходу 157 (п.п. б п. 176.2 ст. 176 ПКУ).

Твердження ОСОБА_1 про невідповідність протоколу ст. 256 КУпАП також не заслуговують на увагу, як такі, що не є істотними та не тягнуть за собою безумовного скасування судового рішення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, яке виразилося у неповідомленні державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян за ф. №1-ДФ.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП,- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В. Мудрецький