Дата документу 24.05.2019
Справа №320/3427/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» травня 2019 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Юрлагіна Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, старшого авіаційного техніка військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2018 року старшим лейтенантом ОСОБА_2 було підписано інвентаризаційний опис майна авіаційної технічної служби без фактичної їх перевірки у м. Мелітополі Запорізької області.

Встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 призначений на посаду старшого авіаційного техніка військової частини НОМЕР_2 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 420 від 15 листопада 2008 року.

09.11.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №782 було призначено інвентаризацію коштів, розрахунків, озброєння, військової техніки та майна військової частини НОМЕР_2 .

У відповідності до вищевказаного наказу для проведення інвентаризації авіаційно-технічного майна було призначено комісію у складі: голова комісії - майор ОСОБА_3 , члени комісії - капітан ОСОБА_4 , старший лейтенант ОСОБА_5 , старший лейтенант ОСОБА_1 та старший лейтенант ОСОБА_6 .

З пояснень старшого лейтенант ОСОБА_1 від 13 березня 2019 року стало відомо, що військовослужбовець під час проведення інвентаризації авіаційно-технічного майна не був присутнім та не міг засвідчити фактичну наявність майна, яке перевіряється.

Після завершення строків інвентаризації, 21 грудня 2018 року до старшого лейтенанта ОСОБА_1 подзвонив голова комісії майор ОСОБА_3 і сказав, щоб він підійшов в авіаційно-технічну службу військової частини НОМЕР_2 та розписався в інвентаризаційному описі. На якому старший лейтенант ОСОБА_1 поставив свій підпис у графі членів інвентаризаційної комісії про нібито перевірене майно, вартість якого, за даними бухгалтерського обліку та фактичної вартості складає вісім мільйонів двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 00 копійок.

Відповідно пункту 10.2.4. наказу Міністерства Оборони України № 300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» інвентаризація матеріальних засобів у військовій частині (з`єднанні) проводиться як самостійно, так і при перевірці господарської діяльності і документальній ревізії. Інвентаризація матеріальних засобів включає:перевірку їх фактичної наявності у підрозділах, на складах, в їдальнях, парках, майстернях та інших об`єктах військового і корабельного) господарства;звіряння даних фактичної наявності з обліковими даними діловодства;перевірку їх якісного стану і комплектності. Інвентаризація матеріальних засобів проводиться у присутності і за обов`язкової участі матеріально відповідальних осіб та членів комісії.

А у відповідності до пункту 10.3.23 вищевказаного наказу голова та члени комісії (перевіряючі) за приховування виявлених порушень, недоліків і зловживань у діяльності посадових осіб військової частини (з`єднання), недоброякісне проведення інвентаризації, перевірки і ревізії, а також за неправильне висвітлення в акті фактичних справ несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

У 2019 році невстановлені на даний час військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 викрали військове майно, а саме авіаційні блоки, які були вказані у інвентаризаційному описі від 21.12.2018 року, який було підписано старшим лейтенантом ОСОБА_2 , без фактичної перевірки їх наявності. За даним фактом військовою прокуратурою Запорізького гарнізону були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 26.03.2019 року, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 410 КК України.

На сьогоднішній день по всій території України діє особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

Указом Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15" від 26 вересня 2016 року N 411/2016 (Указ N 411/2016) прийнято рішення провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15 Про часткову мобілізацію" (Указ N 15/2015), крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.

Роз`яснення про дію особливого періоду міститься в листі Міністерства Оборони України від 01.10.2015 р. №322/2/8417. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває до тепер. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.

Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа N 800/582/14) (Постанова N 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Ураховуючи вимоги вищезазначених законодавчих актів України, а також з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 визнав себе винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та пояснив, що з суттю правопорушення яке йому інкримінується згоден, але минув строк притягнення його до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КУпАП, просив провадження по справі закрити, про що надав заяву.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами:

-даними протоколу ДНЗ/МЛ № 56 про військове адміністративне правопорушення від 25 квітня 2019 року;

-копією витягу з наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 420 від 15.11.2008 року (а.с.48);

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.6);

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.8), ОСОБА_6 (а.с.11-13), ОСОБА_5 (а.с.14-16), ОСОБА_4 (а.с.17-19), ОСОБА_7 (а.с.20-25);

-копією інвентаризаційного опису необоротних активів від 21.12.2018 року (а.с.26-29);

-даними наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №782 від 09.11.2018 року (а.с.30-36);

-копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) №100/агд від 04.03.2019 року «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення майна зі складу авіаційного технічного майна» (а.с.47) та іншими матеріалами справи.

У відповідності зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону.

У протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 зазначено, що формальне проведення інвентаризації авіаційно-технічного майна на даний час не дає змогу оцінити реальну фактичну наявність вищевказаного майна, що створює передумови до його викрадення та нестачі, а тому є триваючим правопорушенням.

З даним твердженням суд погодитись не може через наступне.

Згідно з вимогами ч.2 ст.38 КУпАП, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

При цьому визначення поняття «триваюче правопорушення» чинне законодавство не містить.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17.

З огляду на те, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , не носить характер триваючого, має разовий характер, тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 38 КУпАП, стягнення у даному випадку може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

На підставі викладеного, суд вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент надходження до суду 02 травня 2019 року справи про адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_2 , строків розгляду передбачених статтею 38 цього Кодексу, які минули з 22 березня 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.9, 38, ч. 2 ст. 172-15, 245, 247, 256, 283,284,294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т.В. Юрлагіна