Справа № 559/2908/18
Номер провадження 3/559/116/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), ФОП, жительку вул.Прибережна, 22, с.Птича, Дубенський район Рівненська область, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1, допустила правопорушення, а саме: несвоєчасне подання відомостей про доходи, а саме: під час перевірки встановлено несвоєчасне подання (акт №158/17-00-51-13/НОМЕР_1 від 26.12.2018) Податкового розрахунку нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2018 року, фактично подано 20.11.2018, при терміні подачі 09.11.2018 (вх.№), чим порушено пп. 49.18.2, п. 49.18 ст. 49 гл. 2 Розд. 2; абз. Б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2018 №2755-VI зі змінами та доповненнями.

В судове засідання правопорушник не з'явилася, про час, дату та місце повідомлялася судом вчасно, належним чином (а.с.17), причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи - не подавала.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із обєкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1, якій було відомо про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1, повідомлена своєчасно і належним шляхом, суд дійшов висновку щодо можливості розглянути справу за відсутності вказаної особи на підставі матеріалів, які маються у справі.

Вина правопорушника підтверджується письмовими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №5 серії АА №680635 від 28.12.2018 (а.с.2), актом про результати перевірки від 26.12.2018 №158/17-00-51-13/НОМЕР_1 (а.с.3-4).

Розглянувши зазначену справу про адміністративні правопорушення та на підставі зібраних у справі доказів суд вважає, що ОСОБА_1, винна у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

При таких обставинах, суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчинення нею нових правопорушень, накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 163-4, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 34 (тридцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір в дохід держави в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в порядку, визначеному ст. 294 КУпАП.

СУДДЯ: