ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/611/19
Категорія ст. 155-1 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання захисника Лишенко С.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 ч.1 КУпАП із застосуванням до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 384 гр. 20 коп. в дохід держави.

Як зазначено в постанові, при перевірці бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 прим. АДРЕСА_3 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , було встановлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме: порушено встановлений порядок ведення обліку товарно матеріальних цінностей за місцем реалізації та зберігання, а саме: відсутні документи про походження товару (накладні на реалізує мий товар), чим порушено п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95 - ВР (із змінами та доповненнями), за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 155-1 КУпАП.

Захисник Лишенко С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови, посилаючись на те, що постанову суду ОСОБА_1 отримав лише 17.10.2019 року і з того часу йому стало відомо про розгляд справи щодо нього. Вважає причини пропуску строку поважними. По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 ч.1 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 02 жовтня 2019 року з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Захисник Лишенко С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді від 02.10.2019 року подав лише 28.10.2019 року (згідно вхідного штампу суду), тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 15.10.2019 року).

Доводи захисника Лишенко С.С. про те, що ОСОБА_1 отримав постанову лише 17.10.2019 року і з того часу йому стало відомо про розгляд справи щодо нього, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення № 92 від 13.09.2019 року, складений за участі ОСОБА_1 , від підпису та отримання копії протоколу він відмовився, із копії листа ГУ ДФС у Запорізькій області про розгляд заперечення, вбачається напис «20.08.2019 року получил ОСОБА_1 » міститься його підпис, йому також було надіслано копію протоколу про адміністративне правопорушення, з цього вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про перебіг та наявність справи щодо нього.

Після отримання вищевказаного матеріалу, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було призначено розгляд справи на 02.10.2019 року, на вказане судове засідання ОСОБА_1 направлялась судова повістка (адреса вказана судом вірно: АДРЕСА_1 (ця адреса співпадає з адресою апелянта, вказаною в апеляційній скарзі), вищевказану судову повістку повернуто до суду з поміткою «за незапитом».

Приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності,судом першої інстанції 02.10.2019 року винесено вищевказану постанову, 03.10.2019 року копію постанови ОСОБА_1 було направлено для відома, з цього вбачається, що суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи та винесення постанови, та щоб зберегти його право як бути присутнім при розгляді справи так і на своєчасне оскарження постанови суду.

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права не є слушними.

В клопотанні щодо поновлення строків на апеляційне оскарження будь-яких доводів, крім того, що він не знав про існування постанови суду, або таких, що заслуговують на увагу, щодо того, з яких підстав ОСОБА_1 не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, апелянт не наводить.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

На підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Законність та обґрунтованість такого висновку, підтверджується також постановою Верховного Суду (Велика Палата) від 23.08.2018 року.

Верховний Суд, зокрема, відзначив про те, що суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо вищевказаної події, тому зважаючи на це, мав реальну нагоду хоча б поцікавитись в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право бути присутнім при розгляді справи та на своєчасне оскарження постанови суду у передбачений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Тому, посилання захисника Лишенко С.С. на той факт, що про оскаржувану постанову ОСОБА_1 не було відомо, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення захиснику Лишенко С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 02.10.2019 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику ОСОБА_2 , який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 335/10383/19