19.07.2019 Справа № 756/8039/19
Унікальний № 756/8039/19
Справа № 3/756/3945/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Васалатій К.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1

за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 324363 від 05.06.2019 р. складеного старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП в м. Києві Якимахою М.М., 21.05.2019 р. о 09 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на пр. Г. Сталінграду 22 керуючи автомобілем «УАЗ-3163-030» д/н НОМЕР_1 , не вжив заходів, щоб не допустити його самовільний рух та залишив його, після чого автомобіль покотився та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Ауді-А6» д/н НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення «Ауді-А6» д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 15.12 ПДР України.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 324363 від 05.06.2019 р. складеного старшого інспектора ВРОМ ДТП УПП в м. Києві Якимахою М.М., 21.05.2019 р. о 09 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на пр. Г. Сталінграду 22 керуючи автомобілем «УАЗ-3163-030» д/н НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишив, порушивши вимоги п. 2.10. ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Згідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом.

Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що цитуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (рішення «Бараона проти Португалії» 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів» 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини» 1981 рік; «Бочан проти України» 2007 рік).

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма міститься й в ст. 62 Конституції України.

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказував, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

За змістом ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Тому вивчивши матеріали справи, суддя дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, оскільки його вина підтверджується наявними у справі доказами.

Тому враховуючи вищевикладене та керуючись рішеннями ЄСПЛ по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р., «Малофеева проти Pocії» рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р., ст. ст. 33-35, 122-4, 124, 213, 221, 266, ст. 283-287, 291, 292 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 384,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський р/с м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

Суддя К.А. Васалатій