Номер справи 220/1972/19
Номер провадження 3/220/876/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., при секретарі Сербіній І.В., за участю прокурора Кандиболоцької О.М. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Новосілка Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності не притягувався,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 473, від 24.07.2019 р., ОСОБА_1 , будучи начальником Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , 28.03.2019 р., несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 винним себе не визнав, зазначив, що написав заяву про звільнення за власним бажанням, подав до територіального управляння юстиції, 27.03.2019 р. виконував робочі обов`язки передавав справи, а лише 28.03.2019 р. з телефоної розмови довідався про наявність наказу про звільнення та подав відповідну декларацію. Трудову книжку та наказ про звільнення отримав 04.04.2019 р., дані документи знаходились у м. Краматорську, а 27.03.2019 р. він до м. Краматорська не їздив. У документі про отримання трудової книжки 27.03.2019 р. (особовій картці), копія якої надавалась для огляду у судовому засіданні, міститься не його підпис, він отримав трудову книжку та наказ про звільнення 04.04.2019 р. у м. Краматорськ.

Прокурор просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зазначив, що складено протокол про адміністративне правопорушення, у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, написавши заяву про звільнення за власним бажанням з 27.03.2019 р. він знав про своє звільнення та повинен буів саме цієї дати подати відповідну декларацію.

Вислухавши пояснення порушника, думку прокурора, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в статті 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 255 КпАП України передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 172-4 - 172-9 КпАП.

За змістом ч. 2 ст. 251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст.176-2 КпАП України є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 473 від 24.07.2019 року ОСОБА_1 , будучи начальником Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, знаходячись за адресою: Донецька АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 , 28.03.2019 р., несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (а.с. 5-10).

НАЗК встановлено послідовність дій, які вчинив ОСОБА_1 заперіод з 01.01.2019 р. по 16.04.2019 р. Згадно таких даних ОСОБА_1 28.03.2018 р. увійшов до розділу «особистого кабінету» Реєстру «Мої документи» та здійснив дії «переглянуто», а о 16.03.2019 р. цієї ж дати здійснив подання документу (декларації), яку підписано ЕЦП, документи подані (а.с. 14-16).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 , відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції Донецької області № 2339-к від 15.12.2015 р. призначений начальником Великоновосілківського районного відділу державної вимконгавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 14.04.2016 р. (а.с. 20), тобто є суб`єктом на який поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".

Наказом Головного територіального управління юстиції Донецької області № 735/1 від 27.03.2019 р. ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням. Суд звертає увагу, що підпис ОСОБА_1 про дату ознайомлення з даним наказом відсутній. Зазначене унеможливлює встановлення факту, що саме 27.03.2019 р. ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення та міг саме 27.03.2019 р., враховуючи, що даний наказ постановлено 27.03.2019 р. у м. Краматорськ, подати декларацію.

Крім того, на запит суду Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, надано акт прийому-передачі виконавчих проваджень, вчинений ОСОБА_2 на посаді начальника Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, датований 27.03.2019 р. Тобто, доводи ОСОБА_1 про те, що 27.03.2019 р. він виконував посадові обов`язки та не знав, що цієї дати його звільнено, заслуговують на увагу. При цьому суд не приймає до уваги та не вважає доведеним, що саме 27.03.2019 р. ОСОБА_1 отримав у м. Краматорськ трудову книжку, оскільки він заперечує факт отримання трудової книжки саме цієї дати, наказ про звільнення ОСОБА_1 не містить дати ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом, інших доказів, підтверджуючих дату отримання трудової книжки ОСОБА_3 ОСОБА_4 .М ОСОБА_5 суду не надано.

Крім того, відсутні докази, що ОСОБА_6 . був ознайомлений з необхідністю подати декларацію особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданої декларацією (перед звільненням).

28.03.2019 р. ОСОБА_1 , будучи ознайомлений, з його слів, у телефоному режимі, про звільнення, подав декларацію, яка охоплює період перед звільненням, що підтверджується даними реєстру декларацій (а.с. 29). Зазначене не спростовується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб`єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб`єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Частиною першою і другою статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", в порушення вимог частини 2 ст. 45 Закону передбачено порядок подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування а саме:

- особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

-особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю яке затверджено рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 11 серпня 2016 р. № 3 передбачає, що декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, що подається не пізніше дня такого припинення. Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

За змістом ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», обов`язковою ознакою за якою будь-яка неправомірна або неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави або прирівняних до них осіб визнається корупційною, є корисливий або інший особистий їх інтерес, або інтерес третіх осіб.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» корупційним діянням є тільки умисне діяння.

Диспозиція частини 1 статті 172-6 КпАП України передбачає несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У сенсі положень даної норми права з суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини. Відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, настає за умови, що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел, спрямований на ухилення від своєчасного подання декларації НАЗК, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією частини 1 статті 172-6 КпАП України і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих.№223-943/0/4-17 від 22.05.2017 р. під поважними причинами розуміється неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 6 жовтня 2010 (справа №1-27/2010).

Матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання декларації перед звільненням.

ОСОБА_1 щорічну декларацію подано 28.03.2019 року, згідно його доводів несвоєчасне подання декларації обумовлено поважними причинами.

Так, точну дату звільнення не узгоджували ним, як вбачається з його пояснень та досліджених матеріалів справи. Даний факт не спростований прокурором, який приймає участь у даному провадженні.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 вживав активні заходи для своєчасного подання відповідної декларації, подав декларацію відразу після ознайомлення з датою звільнення (28.03.2019 р.), надані ним докази є послідовними, логічними, достовірними та допустимими, такими, що узгоджуються між собою та матеріалами справи, а також поясненнями ОСОБА_1 Докази, які б спростували зазначені факти, суду не пред`явлено. Суд зауважує, що обов`язку суб`єкта декларування своєчасно подати декларацію кореспондує обов`язок держави в особі уповноважених нею органів забезпечити суб`єкту декларування безперешкодне подання відповідної декларації

Отже, викладені обставини в сукупності спростовують висновок про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на несвоєчасне подання декларації, тобто умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, і, відповідно, свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, що є самостійною підставою для закриття провадження відносно нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Суть правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КпАП України полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому слід враховувати, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст.172-6 КпАП України, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» (далі - Закону), в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що дозволяє встановити саме ті ознаки, які мають значення для правової кваліфікації.

Відповідно до частини першої статті 4 ЗУ «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з пунктом 8 частини першою статті 11 Закону до повноважень Національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням Національного агентства. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Слід зазначити, що згідно п.1 та п.4 Загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Відповідно до п.1, п.п.1, п.3, п.5 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10 лютого 2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з п.1 розділу II Порядку, Відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: 1)щодо своєчасності подання; 2)щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

У п.п.2-5 розділу ІІ Порядку зазначено, що Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку. Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадові особи Департамент захисту економіки Національної поліції України, відповідно до п.4 розділу ІІ Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 квітня 2018 року (справа № 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази затвердження та надсилання Національним агентством з питань запобігання корупції до Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, як відсутнє і звернення Управління захисту економіки до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо отримання відомостей про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції».

З огляду на викладене, на підставі аналізу вищезазначених нормативних актів приходжу до висновку, що досудова перевірка по справі проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустими докази, надані з порушенням вказаних вимог.

Викладені обставини також свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, як то недоведеність умислу, наявні. Дане має наслідком закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 251,252, 255,280, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, 287 КпАП України, Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»

П О С Т А Н О В И В:

Провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.А. Дурач