Справа № 164/46/19 Провадження №33/802/398/19 Головуючий у 1 інстанції:Невар О.В.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

судді - Гапончука В.В.,

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 28 березня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді чергового стрілочного поста по залізничній станції Маневичі, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, 28.12.2018 року близько 05 год.30 хв. на 382 км. автомобільної дороги Київ-Ковель-Ягодин керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані помітного алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин; скасувати постанову суду та закрити провадження у справі в зв`язку із порушенням його права на захист та за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що судом при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не враховано, що працівниками поліції було порушено правила проведення медичного огляду на стан сп`яніння, а саме: не запропоновано останньому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та скасувати постанову місцевого суду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.7 КпАП України провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Правила ст. 294 КУпАП слід розглядати як конкретні аспекти права на доступ до суду.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП було проведено без його участі.

Причиною неотримання ним судових повісток та безпосередньо судового рішення стала зміна фактичного місця проживання.

Окрім цього, згідно дослідженого відеозапису із бодікамери поліцейського від 27.03.2019 року встановлено, що за місцем реєстрації ОСОБА_1 працівники поліції намагались передати повістку останньому через його батьків, однак, прикріплена до матеріал справи повістка свідчить, що останнього не було повідомлено про слухання справи; повістка не вручена, підпис особи відсутній (а.с.14-робоча копія диску із бодікамери; а.с. 13).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у своєму рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи практику Європейського суду, застосовуючи чинне законодавство України, суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Згідно положень статтей 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи місцевий суд дотримався у повному обсязі.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №422078 від 28.12.2018 року о 05 год. 30 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 та, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук - в порушення п. 2.5 ПДР України, у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.1а).

Дана обставина підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали та своїми підписами підтвердили, що ОСОБА_1 відмовився у встановлений законом порядок пройти огляд на визначення стану сп`яніння (а.с.2).

Згідно відеозапису із бодікамер поліцейський від 28.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в цей день був зупинений працівниками патрульної поліції, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку - відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.6 - робоча копія диску із бодікамер поліцейських).

Рапортом поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля рядового поліції Бідуна ОСОБА_4 . стверджується, що під час несення служби на стаціонарному посту «Форватер» 28.12.2018 року приблизно о 05 год. 20 хв. від невідомих осіб надійшло повідомлення про можливе перебування водія автомобіля марки «Volkswagen Passat» на польській реєстрації у стані алкогольного сп`яніння.

Після зупинки вказано транспортного засобу, працівниками поліції було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння у водія - ОСОБА_1 На пропозицію пройти огляд для визначення стану сп`яніння - останній у присутності двох свідків - відмовився (а.с.4)

Відповідно до даних довідки УПП у Волинській області від 28.12.2018 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; не позбавлений права керування транспортним засобом (а.с.7).

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Суд не бере до уваги показання ОСОБА_1 про те, що працівники патрульної поліції порушили процедуру проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки такі спростовуються сукупністю зібраних доказів у справі, яким судом надано ретельну оцінку під час прийняття рішення.

Зокрема, з відеозапису із місця події від 28.12.2018 року вбачається, що працівники патрульної поліції пропонували ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Драгер» на місці зупинки у присутності двох свідків. Однак, ОСОБА_1 , всупереч цьому, намагався ухилитися від правильного проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», а саме: в порядку 6 разів у присутності двох свідків не робив належного видиху у пристрій (а.с.6 - робоча копія диску із бодікамери).

Твердження апелянта щодо невручення останньому копії протоколу про адміністративне порушення, складеного працівниками поліції під час зупинки автомобіля, спростовується відеозаписом із бодікамери поліцейських від 28.12.2018 року. На пропозицію працівника поліції отримати копію протоколу - ОСОБА_1 - відмовився, вимагаючи при цьому повернути йому вилучені документи на право керування транспортним засобом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта щодо порушення місцевим судом дослідження доказів - а саме виклику свідків у судове засідання є таким, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння чітко зафіксовані на відеозаписах бодікамери поліцейських та підтверджуються письмовими показаннями свідків, котрі отримані у законний спосіб. Суд розцінює таке твердження виключно як можливість затягування строків розгляду справи та уникнення встановленої законом відповідальності.

Окрім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.205 року у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Тому, доводи апелянта щодо порушення місцевим судом процедури виклику свідків, пояснення яких містяться в матеріалах справи та, які не викликають сумніву у їх достовірності й у суду апеляційної інстанції, сприймаються лише як спосіб затягування розгляду справи та можливість уникнення правопорушником адміністративної відповідальності.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та, за правилами ст.36 КУпАП, правильно застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційний суд не вбачає.

Постанова суду першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23,33 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, яких просить апелянт у своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Маневицького районного суду Волинської області від 28 березня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В.Гапончук