КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/267/2019 Суддя 1 інстанції - Криворот О.О.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши в режимі відеоконференцзв'язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор» за участю ОСОБА_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2, 08.05.2018 року о 00 год. 04 хв., в м. Києві по пр-т. Відрадному, 24, керував транспортним засобом марки «Ямаха» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», із результатами тесту 1.46 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, тобто ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України та закрити провадження у справі за відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що в момент складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції не було зазначено причину зупинки в порядку ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Апелянт стверджує, що він не керував транспортним засобом, а йшов пішки з транспортним засобом в руках.

ОСОБА_2 вказує на те, що інформація, зазначена в постанові Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року суперечить дійсним обставинам справи, а саме зазначено: «Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини її неявки суду не відомі, тому суд ухвалив проводити розгляд у її відсутності», проте, на переконання апелянта, не відповідає дійсності, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього і дані про своєчасне його повідомлення про судове засідання матеріали справи не містять.

Крім цього апелянт зазначає, що у вступній частині постанови суду зазначено, що він притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, а в описовій, мотивувальній та резолютивних частинах рішення суду він притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП України, а тому, на думку апелянта, незрозуміло за якою статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя першої інстанції кваліфікує його діяння за вчинення адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що в постанові суду відсутній опис обставин, установлених місцевим судом під час розгляду справи щодо допущеного ним ОСОБА_2.) порушення правил дорожнього руху,що не дає підстав встановити, яке порушення і за яких обставин допустив він, а також якими доказами стверджується його вина у вчиненні правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Натомість, в судовому рішенні судом наведено лише відомості згідно направлених до суду протоколів про адмінправопорушення, які, без належного дослідження, з'ясування обставин справи та оцінки доказів, не можуть вважатися обставинами, установленими під час розгляду справи, як цього вимагає положення ст.283КУпАП.

Апелянт стверджує, що в порушення вимог ст. 283 КУпАП, суд першої інстанції, зазначивши у вступній частині постанови про розгляд справи за ст. 124 КУпАП, в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а в резолютивній частині рішення визнав його винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав адміністративне стягнення, яке не передбачене санкцією даної правової норми.

ОСОБА_2 вказує на те, що як слідує з протоколу про адмінправопорушення до нього долучено пояснення свідків та матеріали фотовідеофіксації. Разом з тим, будь-які матеріали фотовідеофіксації, зафіксованого працівниками поліції правопорушення, в матеріалах справи відсутні і наявність таких матеріалів місцевим судом не з'ясовувалась та під час розгляду справи вказані матеріали не досліджувалися.

Крім цього апелянт зазначає, що виходячи із змісту оскаржуваної постанови Солом'янського районного суду від 26 червня 2018 року, свідки, зазначені у вказаному протоколі про адмінправопорушення судом не допитувалися, а їх пояснення судом не досліджувалися.

ОСОБА_2 вказує на те, що наявні у справі пояснення свідків представляють собою наперед заготовлений надрукований однаковий текст про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення, в який від руки вписано відомості про свідка та інші дані, встановлені при складанні протоколу (марка та номер автомобіля; серія, номер та дата протоколу; особа, яка відібрала пояснення) і такі пояснення, без їх дослідження та допиту судом осіб, в яких вони відібрані, не можуть вважатися доказом по справі у відповідності до ст. 251КУпАП.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні і судом першої інстанції не наведено докази, які б беззаперечно свідчили про наявність в його діях, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Розглядаючи справу, суд першої інстанції, не дотримався вимог закону щодо всебічності, повноти і об'єктивності з'ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою визнав його винним та притягнув до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з'ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Відповідно до п.п. 1, 6, 7, 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу 1 цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. При цьому огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу проведеного поліцейським зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп'яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

І як передбачає п. 7 розділу 2 вищезазначеної Інструкції, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вищенаведених в даній постанові доказів вбачається повне дотримання працівниками поліції вимог інструкції щодо проведення огляду на стан сп'яніння з використанням технічних засобів.

Порушення ОСОБА_2вимог п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного сп'яніння, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія БД № 401597 від 08 травня 2018 року, з якого вбачається, що 08.05.2018 року о 00 год. 04 хв., в м. Києві по пр-т. Відрадному, 24, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ямаха» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан алкогольного сп'яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер». Результат проведеного тесту склав 1.46 проміле. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_2, якому були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і який протокол підписав без будь - якого зазначення про незгоду з вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення результатом огляду чи висловлень незгоди з приводу того, що не керував транспортним засобом.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються результатами проходження огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп'яніння, здійсненого працівниками поліції на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «Drager» Alkotest 6820, тест №802 від 08.05.2018 року, цифровий показник якого становить 1,46 ‰ (при дозволених не більше 0,2 ‰).

Зазначений результат огляду зафіксовано й в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння, який підписаний двома свідками та самим ОСОБА_2 При цьому в даному акті ОСОБА_2 поставив свій підпис саме про те, що з результатами огляду на стан сп'яніння згоден. Будь-яких зауважень щодо результату тесту ОСОБА_2не висловлював і в протоколі чи Акті огляду не зазначив.

Окрім того, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується добровільна згода ОСОБА_2 на проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, а також підтверджуються і результати такого огляду, які склали 1,46 ‰, з якими, згідно показань свідків, ОСОБА_2 повністю погодився. Дані свідки правильність результату проходження огляду та факт погодження ОСОБА_2 з результатами огляду підтвердили своїми підписами в протоколі про адміністративне правопорушення, а також акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

З переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, який долучено працівниками поліції до матеріалів адміністративної справи вбачається, що інспекторами поліції ОСОБА_2 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» на що останній погодився. Результат огляду склав 1,46 ‰. Будь-яких зауважень щодо проведеного огляду ОСОБА_2 чи неправомірності дій поліцейських не зазначав, як і не зазначав тієї обставини, що не керував транспортним засобом.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що він не керував транспортним засобом, мопед був не заведений. Коли він проходив повз кафе, його зупинили працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан сп'яніння. Результат огляду склав 1,46 ‰. Оскільки він хотів втекти, його було затримано та доставлено до райвідділу. Після затримання транспортний засіб забрав його товариш ОСОБА_5. Наведені показання свідчать про дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП щодо усунення від керування транспортним засобом після проведеного огляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не керував транспортним засобом, і даний факт повинен бути зафіксований на відеокамерах спостереження кафе, повз якого він проходив, то на підтвердження цього апелянтом не надано будь-яких доказів, і як вказано ОСОБА_2, втрачено час, коли можна було витребувати таке відео.

Посилання апелянта на те, що у вступній частині постанови суду першої інстанції міститься посилання на порушення ст. 124 КУпАП є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, дана описка була виправлена постановою суду від 13.11.2018 року (а.с. 42).

При цьому з мотивувальної і резолютивної частини оскаржуваної постанови вбачається, що при судовому розгляді була предметом дослідження інкримінована в протоколі про адміністративне правопорушення ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відібрання пояснень свідків на бланку, заповненому поліцейськими не суперечить вимогам закону, а тому твердження в апеляційній скарзі, що такі пояснення не можна брати до уваги є надуманими. Будь - яких клопотань під час апеляційного розгляду, в тому числі й щодо виклику та допиту свідків ОСОБА_2 не заявляв.

Відтак, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи сукупність письмових доказів у справі приходить до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_2, які полягають у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, є порушенням п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення на ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення судом накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 КУпАП. При цьому, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, а саме те, що ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, своїми діями створював підвищену загрозу життю та здоров'ю інших учасників дорожнього руху, та обрав стягнення, передбачене санкцією ч. 1ст. 130 КУпАП, яка до того ж, є безальтернативною.

Зважаючи на вищевикладене, постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал