Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/58/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Категорія - 172-6 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українку, громадянку України, працюючу секретарем судового засідання Ленінського районного суду м. Кіровограда, раніше не притягнуту до адміністративної відповідальності, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп.

за участю:

особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3,

прокурора - Гуземи О.А.,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватою у тому, що будучи секретарем судового засідання Ленінського районного суду м. Кіровограда та суб'єктом декларування відповідно до статті 3 частини 1 пункту 1 підпункту «в» Закону України "Про запобігання корупції", набула 03.10.2018 року у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а тому в неї виник обов'язок письмово повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування. Проте, ОСОБА_3 несвоєчасно повідомила письмово Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані, а саме не подала вчасно до 13.10.2018 року відповідного електронного повідомлення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту придбання квартири за вказаною адресою вартістю 101 500 грн., яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані подано 02.11.2018 року, чим порушено вимоги ст.52 ч.2 Закону України "Про запобігання корупції" та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 ч.2 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до постанови, суд посилається, як на доказ її вини, те, що вона була попереджена про спеціальні обмеження встановлені Законом України «Про державну службу» та Законом України «Про боротьбу з корупцією» - а.с. 28 .

Вивченням аркушу справи (28), на який посилається суд, встановлено, що дійсно ще 01 вересня 2010 року вона була попереджена під розпис про спеціальні обмеження встановлені вищевказаними Законами України. Однак, згідно вказаного законодавства на неї не покладався обов'язок в 10 денний строк повідомляти НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, так як це взагалі не було передбачено вищевказаними законами. Такий обов'язок був передбачений лише із прийняттям у 2014 році Закону України «Про запобігання корупції» .

Повторно вона була попереджена під розпис про спеціальні обмеження встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції» лише 13.10.2016 року (копія з особової картки додається).

Однак, згідно ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», який діяв на той час - 13.10.2016 року, на неї покладався обов'язок в 10 денний строк повідомляти НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, лише у разі суттєвої зміни майнового стану на суму, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат.

Про те, що у грудні 2016 року в ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» були внесені чергові зміни згідно яких в 10 денний строк повідомляти НАЗК про суттєві зміни у майновому стані стало потрібно вже у разі суттєвої зміни майнового стану на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів. Таким чином, законодавець суттєво знизив поріг з якого стало обов'язково повідомляти НАЗК.

З урахуванням інтенсивності законотворчої діяльності в Україні, про ці зміни у законодавстві їй відомо не було, про вказані зміни встановленим порядком попереджена не була.

Враховуючи вищевикладене, коли вона в жовтні 2018 року придбала квартиру за кошти в сумі 101500 гривень то усвідомлювала, що така сума не перевищує розміру 50 мінімальних заробітних плат, а відтак вона не має обов'язку повідомляти про це НАЗК.

Про вищевказані зміни в законодавстві вона не знала, а відтак своєчасно не повідомила НАЗК про суттєву зміну свого майнового стану.

В цьому контексті слід також враховувати судову практику ЄСПЛ про те, що особа(громадянин) має право бути юридично необізнаною.

Крім того, суд першої інстанції також не взяв до уваги той факт, що повідомлення про зміни в своєму майновому стані вона подала 02.11.2018 року, тобто одразу коли дізналася про необхідність такого повідомлення та задовго до складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, судом не взяті до уваги її доводи про те, що розмір власних доходів дозволяв придбати квартиру вартістю 101500 гривень, а відтак у неї не було підстав приховувати цей факт.

Таким чином, у неї був відсутній умисел спрямований на вчинення корупційного правопорушення передбаченого ст.52 Закону України «Про запобігання корупції» та ч.2 ст.172-6 КУпАП та в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин апелянт вважає, що дана постанова суду є незаконною та такою, що винесена з грубими порушеннями норм діючого законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора Гузему О.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суди мають також з'ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв'язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, суди зобов'язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимог ст.252 КУпАП належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності.

Диспозиція частини 2 статті 172-6 КУпАП передбачає, зокрема, несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. У сенсі положень даної норми права з суб'єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини; відповідальність за неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування настає за умови, що суб'єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел спрямований на ухилення від повідомлення чи несвоєчасне повідомлення про відповідні зміни НАЗК, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб; вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією частини 2 статті 172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих.№223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року під поважними причинами розуміється неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 6 жовтня 2010 (справа №1-27/2010).

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов'язковим елементом його об'єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_3 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне чи неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_3, є суб'єктом декларування відповідно до статті 3 частини 1 пункту 1 підпункту «в» Закону України "Про запобігання корупції", набула 03.10.2018 року у власність квартиру 101 500 грн., яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані подала 02.11.2018 року.

Відповідно ч.2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Отже, у ОСОБА_3 у розумінні ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" виник обов'язок у десятиденний строк з моменту придбання квартири письмово повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані до 13.10.2018 року шляхом відповідного електронного повідомлення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Між тим, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_3 здійснила 02.11.2018 року, про необхідність обов'язку повідомлення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, їй стало відомо від заступника керівника апарату Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Тобто, повідомляючи НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, ОСОБА_3 не мала наміру приховувати відомості про суттєві зміни в майновому стані, оскільки відповідно до матеріалів справи, заходи з перевірки вчинення ОСОБА_3 правопорушення пов'язане з корупцією розпочаті лише 06.11.2018 року.

Відповідно до протоколу № 258 від 23.11.2018 року, ОСОБА_3 будучим суб'єктом декларування відповідно до статті 3 частини 1 пункту 1 підпункту «в» Закону України "Про запобігання корупції", набула 03.10.2018 року у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, у неї виник обов'язок письмово повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування. Проте, несвоєчасно повідомила письмово Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані. Однак, ОСОБА_3 не подала вчасно до 13.10.2018 року відповідного електронного повідомлення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту придбання квартири за вказаною адресою вартістю 101 500 грн., яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, повідомлення про суттєві зміни у майновому стані подано 02.11.2018 року, тобто з пропуском строку такого подання на 20 днів.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3, зазначала, що подала повідомлення про суттєві зміни у майновому стані 02.11.2018 року, оскільки вважала, що вона мала обов'язок в 10 денний строк повідомляти НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, лише у разі суттєвої зміни майнового стану на суму, що перевищує 50 мінімальних заробітних плат. Про зміни у ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» згідно яких у неї виник обов'язок повідомляти вже у разі суттєвої зміни майнового стану на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, їй відомо не було, оскільки про них встановленим порядком не попереджалася. Отже, необізнаність про зміни в законодавстві щодо визначення розміру суттєвої зміни майнового стану стало підставою для несвоєчасного повідомлення НАЗК про суттєву зміну свого майнового стану.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, пов'язаного з корупцією районний суд не спростував наведені доводи та прийшов до передчасного висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані, передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП України.

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 та постанова районного суду не містить даних про форму її вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу № 258 від 23.11.2018 року щодо ОСОБА_3, зазначено, що фактичним моментом виявлення вчиненого нею адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією є дата складання протоколу, тобто 23.11.2018 року.

Однак, таке твердження є помилковим, оскільки моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, є день отримання компетентними органами інформації, з якої вбачається наявність в діянні особи ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Разом з цим, матеріали справи не містять, та прокурором у судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану 02 листопада 2018 року, а саме на 20 день після кінцевої дати подання такого повідомлення, без порушення вимог частини 2 статті 52 Закону № 1700-УІІ у даному випадку, мала умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_3, спрямованого на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб'єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Доводи апелянта про те, що протокол складено не уповноваженою на це особою, є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону, і не можуть бути підставою для скасування судового рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати органи внутрішніх справ (Національною поліції) зокрема, які передбачені 172-4 -172-9 КУпАП, а отже протокол відносно ОСОБА_3 складений уповноваженою особою.

Разом з цим, за викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь.

При винесенні оскаржуваної постанови суддя районного суду належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав, та в порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, як наслідок, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, оскільки висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, постанова прийнята з порушенням вимог матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, задовольнити.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року, стосовно ОСОБА_3 за ч.2 ст.172-6 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Підпис:

Згідно з оригіналом.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко