Справа № 201/7412/19
Провадження № 3/201/3282/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С.,

за участю: прокурора Кривцуна С.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління захисту економіки в Дніпропетровської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениці сел. Козачі Лагери Олешківського району Херсонської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, на момент вчинення діяння, що інкримінується працювала на посаді головного спеціаліста Центрального відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за ч.1 ст.172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Управління захисту економіки в Дніпропетровській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшов вищевказаний адміністративний матеріал.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №1245 від 05 червня 2019 року, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді головного спеціаліста Центрального відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2018р., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

11.06.2019р. встановлено, що згідно з відомостями з Реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка розміщена на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2018р. лише 02 червня 2019року о 7год. 43хв.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винною себе не визнала, просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного корупційного правопорушення. При цьому пояснила, що вона з 2013року знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення донькою трирічного віку. В подальшому, ця відпустка була подовжена до досягнення донькою шести років. Дійсно, подала декларацію за 2018р. із запізненням, 02 червня 2019року, але сталося це не через умисел, спрямований на ухилення від подачі такої декларації, а через те, що правопорушниця була заклопотана доглядом за своєю малолітньою донькою, яка частко хворіє та з 09 січня 2019року по 14 травня 2019року перебувала на амбулаторному лікуванні у КЗ «ДСКМЦ матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва».

Прокурор Кривцун С.О. в судовому засіданні наполягав на визнанні ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступні факти.

За диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кожної справи, передбачених ст. ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді головного спеціаліста Центрального відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тобто була суб`єктом, на яку розповсюджується Закон України «Про запобігання корупції», у тому числі, на неї був покладений обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018рік.

ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шести років з 06.12.2018р. по 06.06.2019р., несвоєчасно подала декларацію за 2018рік, а подала її лише 02 червня 2019р. перед звільненням.

В обґрунтування причин пропуску строку на подачу декларації ОСОБА_1 надала докази того, що її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.01.2019р. по 14.05.2019р. перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу гострого двостороннього отиту та згідно довідки КЗ «ДСКМЦ матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» від 20.11.2018р., потребувала домашнього догляду, у зв`язку з чим ОСОБА_1 й пропустила строк на подачу щорічної декларації за 2018рік.

Також правопорушниця зазначила, що не мала умислу щодо неподання декларації, оскільки до цього року своєчасно надавала щорічні декларації за попередні роки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам у їх сукупності та у взаємозв`язку із законодавчими приписами, якими врегульовані дані правовідносини, слід виходити з наступного.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно Преамбули до Закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За таких умов, з аналізу системного зв`язку Преамбули цього Закону із приписами ч.1 ст.172-6 КУпАП, наявність умислу є обов`язковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

В даному ж випадку, слід звернути увагу на те, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно неї підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6, 7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст. ст. 7, 9, 10, 11, ч. 2 ст. 172-6, ст. ст. 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Ввідповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя: С.С. Федоріщев