Справа № 127/8493/19
Провадження № 33/801/557/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І. Ю.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року,-

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк один рік, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп.

Приймаючи таку постанову, суд зазначив, що водій ОСОБА_1 15 березня 2019 року о 22 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. Привокзальна, 54, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, керував транспортним засобом марки «ВАЗ21099», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Крім того, водій ОСОБА_1 не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч, від чого автомобілі отримали технічні пошкодження. Своїми діями, водій ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційному суді ОСОБА_1 уточнив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП він визнає, вже розрахувався з потерпілим, однак в частині доводів апеляційної скарги за ст. 130 ч. 1 КУпАП, апеляційну скаргу підтримує повністю.

Зазначає, що в протоколі відсутній запис про тимчасове затримання транспортного засобу шляхом блокування, як того вимагає ст. 265-2 КУпАП у випадку коли водій вчинив правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП. Стверджує що не був обізнаний про складення протоколу серії БД 234410 від 15 березня 2019 року за ст. 130 КУпАП та не отримував жодних пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння. Не був дотриманий порядок огляду на стан сп`яніння, не було належним чином зафіксовано відмову водія від походження такого огляду. У протоколі відсутні підписи, заяви чи зауваження, а також відмітки про відмову у підписанні протоколу ОСОБА_1 , він категорично заперечує що обізнаний з цим протоколом і що такий протокол взагалі складався.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

На підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду заявник посилається на те, що апеляційна скарга подана ним через засоби поштового зв`язку 17 червня 2019 року, у понеділок, що є вихідним днем, вважає що є ймовірність що апеляційна скарга не зможе вчасно надійти до суду та просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувану постанову прийнято судом першої інстанції 07 червня 2019 року, отже, останнім днем для подачі апеляційної скарги на постанову суду, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, було 17 червня 2019 року, коли і була подана апеляційна скарга (17 червня 2019 року), що підтверджується відтиском печатки на поштовому конверті та витягом із системи пошуку поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта», відправлення за реєстраційним номером 145 (а.с. 48), тобто протягом 10 - денного строку з дня винесення постанови.

З огляду на наведене, строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції заявником не пропущено, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження розгляду не підлягає.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Дідиченка О. О., суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 12.1 ПДР України, водій повинен вести транспортний засіб таким чином, щоб не створювати небезпеки для інших учасників дорожнього руху.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно п. п. 2.3 а), 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного у постанові правопорушення є обгрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у даній справі доказами.

Окрім того, слід зазначити, що в апеляційний суд ОСОБА_1 було подано розписку від постраждалого в ДТП ОСОБА_3 (копія приєднана до матеріалів справи), яка підтверджує факт відшкодування ОСОБА_1 матеріальних збитків.

Стосовно доводів апеляційної скарги про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП слід зазначити наступне:

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Проходження медичного огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція).

Відповідно до Розділу І п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

За змістом п. 12 Постанови N 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі Постанова від 17 грудня 2008 р. N 1103), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

В порушення вимог п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735 у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, протокол про адміністративні правопорушення серії БД 234410 від 15 березня 2019 року (за ч. 1 ст. 130 КУпАП) не містить пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тоді як у протоколі про адміністративні правопорушення серії БД 234411 від 15 березня 2019 року (за ст. 124 КУпАП), складеним одночасно, пояснення і підпис ОСОБА_1 наявні.

Суд критично оцінює додані до протоколу пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вони містяться на друкованих бланках з раніше підготовленим текстом, що не дає можливості використовувати їх як доказ відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та як доказ відмови підписати протокол.

Пояснення ОСОБА_4 , які містяться на окремому аркуші (а.с. 8) стосуються викладення обставин ДТП і жодного твердження стосовно перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, чи того, що він відмовився від проходження медичного огляду, в них немає.

Крім того у матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, що унеможливлює перевірити дійсні обставини справи.

Все це у сукупності свідчить про недоведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що адміністративні правопорушення за своєю суттю, за характером та метою стягнень які підлягають до застосування, є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року, Лучанінова проти України, заява № 16347/02, від 09 червня 2011 року).

У статті 69 Конституції України закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на зазначене, немає достатніх та законних підстав стверджувати, що в діях водія ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджена належними та допустимими доказами, на що суд першої інстанції увагу не звернув, тому подана апеляційна скарга в цій частині підлягає до задоволення, а оскаржувану постанову в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк один рік, слід скасувати із закриттям у цій частині провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в іншій частині визнання ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та в частині стягнення судового збору залишити без змін, застосувавши до нього адміністративне стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 124, 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2019 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та в частині стягнення судового збору в сумі 384, 20 грн на користь держави залишити без змін, в іншій частині скасувати та постановити нову:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 940 грн на користь держави.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Суддя Т. М. Шемета