Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/234/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. А.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року. м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю захисника Мусієнко В.В., справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мусієнка В . В . в інтересах ОСОБА_2 на постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , працюючого Капустянський кар" єр - слюсар, перебуває в цивільному шлюбі, який проживає в АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 23.02.2019 року о 23:20 год. в м. Новоукраїнка по вул. Соборна керував т/з марки "Daewoo Sens" д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Мусієнко В.В. просить скасувати постанову районного суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі на підставі п.п. 1,7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що постанова суду винесена упереджено, без об`єктивного дослідження всіх доказів, з порушенням прав ОСОБА_2

Вказує, що судом розглянуто справу без ОСОБА_2 та захисника, чим прямо порушено ст.ст. 268, 271 КупАП, якими гарантується право на захист.

Зазначає, що при винесенні постанови вбачаються ознаки формалізму, оскільки постанову складено формально - без зазначення важливих обставин справи, які впливають на наявність/відсутність складу адміністративного правопорушення, в тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, суб`єкта. Так, ні поліцейським в протоколі, ні судом в постанові не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, відсутні будь-які прив`язки до конкретного місця виявлення, зупинки; в постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис, крім того, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в судовому засіданні не був, йому невідомо, що за відеозапис був доданий до матеріалів провадження. В постанові не зазначено характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан.

Вказує, що окрім змісту протоколу, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був саме водієм, а не пішоходом, законні підстави зупинки транспортного засобу у випадках керування ТЗ, поліцейськими не надано та судом в постанові не зазначено. Згідно з постановою свідки ж підтвердили лише факт відмови від проходження огляду та не пояснили, яким саме учасником дорожнього руху був ОСОБА_2 тож, зміст протоколу поліцейського та зміст постанови суду не підтверджується наявними в справі доказами та ґрунтуються лише на доводах, припущеннях поліцейських. Таким чином, на думку захисника, докази досліджувались поверхово, обставини події встановлені неналежними чином, а ОСОБА_2 був позбавлений можливості бути присутнім в судовому засіданні при розгляді справи, користуватися своїми правами, захищати себе в законний спосіб. Вважає, що визнання ОСОБА_2 винним та адміністративне стягнення не відповідають вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши висновок захисника Мусієнка В.В . в інтересах ОСОБА_2 , який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1 ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 надійшла до Новоукраїнського районного суду 21 березня 2019 року.

Суд першої інстанції використав всі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи через надсилання повідомлення про дату розгляду на адресу місця проживання, зазначену ОСОБА_2 в протоколі, повідомлення телефонограмою, також встановлювалось місце проживання ОСОБА_2 шляхом надання відповідної інформації з Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, та після пяти відкладень розгляду справи та заяви про відкладення шостого засідання, суд першої інстанції 15 травня 2019 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , прийнявши до уваги той факт, що ОСОБА_2 не було надано жодних підтверджуючих фактів укладення угоди з адвокатом та надання відомостей щодо незмоги адвоката прибути в судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній в судові засідання не з`являвся, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, а про залучення не надано жодних підтверджуючих документів, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_2 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

До того ж апеляційним судом була надана ОСОБА_2 можливість реалізувати свої права в повному обсязі, скориставшись яким, останній надав згоду, щоб судове засідання було проведене за участю його захисника. Тож право ОСОБА_2 на захист, гарантоване Конституцією, жодним чином не було порушено.

Згідно з положеннями ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №010783 від 23.02.2019 року (а.с.1), поясненнями свідка ОСОБА_4 (а.с.2), поясненнями свідка ОСОБА_5 (а.с.3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного (а.с.4), розпискою ОСОБА_6 , який зобов`язується забрати автомобіль Део Сенс НОМЕР_2 (а.с.5), відеозаписом пригоди (а.с.7), з якої вбачається, що ОСОБА_2 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків та від проходження огляду в лікарні.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий до адміністративної відповідальності судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Саме з підстав відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 010783 від 23.02.2019 року, в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_2 відмовився надавати будь-які пояснення та відмовився від будь- яких підписів; диском з відеозаписом до протоколу серія ОБ № 010783 від 23.02.2019 року; пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які письмово підтвердили факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у передбаченому законом порядку; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Новоукраїнської ЦРЛ, а також в матеріалах справи наявна розписка надана ОСОБА_6 про те, що він зобов`язується доставити автомобіль Део Сенс до місця зберігання по вул. Шевченка, 118.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОБ № 010783 від 23.02.2019 року (а.с.1) зазначені свідки відмови апелянта від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому даний протокол є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стверджується, що 23.02.2019 року близько 23 год. 45 хв. поліцейськими їх було запрошено в якості свідків під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_2 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. В їх присутності на пропозицію поліцейських пройти медосвідування на встановлення алкогольного сп`яніння гр.. ОСОБА_2 відмовився.

З матеріалів відеозапису від 04.04.2018 року з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль "Daewoo Sens" д.н.з. НОМЕР_2 , після перевірки документів та багажника автомобіля водієві автомобіля ОСОБА_2 було запропоновано інспектором продути в алкотестер "Драгер", на що ОСОБА_2 погодився. Працівниками поліції було запрошено двох свідків, але в ході розмови з працівниками поліції в подальшому відмовився продути в алкотестер та запропонував працівникам поліції проїхати до лікарні, де він пройде медичне освідчення для виявлення стану сп`яніння та продує алкотестер (на відповідне запитання інспектора неодноразово погодився). В приймальному відділені Новоукраїнської ЦРЛ ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на визначення стану сп`яніння та запропонував лікарю взяти в нього кров. Лікарем Новоукраїнської ЦРЛ було роз`яснено ОСОБА_2 в яких випадках кров здається на аналіз для визначення стану сп`яніння, проте ОСОБА_2 продовжував наполягати саме на здачі крові та після декількох запитань інспектора щодо продуття алкотерстера відмовився від відповідного продуття.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказів, які б підтвердили відсутність факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апелянтом під час судового засідання надано не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність відомостей на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, то їх апеляційний суд вважає безпідставними та надуманими, оскільки по-перше, відповідно до матеріалів відео такого факту ОСОБА_2 не заперечував, а в складеному відносно нього протоколі про це нічого не вказував, окрім того, з відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля ОСОБА_2 виходить саме зі сторони місця водія та протязі відео сам зазначає, що йому потрібно відвезти людей на поїзд.

Щодо тверджень апелянта про не встановлення судом правомірності причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , то воно також є необгрунтваним, оскільки в файлі з відеокамери поліцейського, добро чутно чому саме було зупинено транспортний засіб ОСОБА_2 , а саме те, що номерний знак його автомобіля був закритий спеціальною сіткою, що є порушенням 30.2 ПДР України. Але суд також зазначає, що встановлення чи не встановлення причини зупинки не спростовує доведеності наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо не відповідності складеного відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, то їх суд апеляційної інстанції теж вважає надуманими, оскільки протокол щодо ОСОБА_2 складений відповідно до визначених законом процесуальних вимог, заповнений вірно та без виправлень, містить всі необхідні дані, а зазначена апелянтом інформація взагалі не передбачена встановленою формою протоколу.

Не виступає підставою для скасування судового рішення чи визнання постанови такою, що не відповідає вимогам КУпАП і твердження апелянта про відсутність в даному рішенні посилань на те, який саме технічний засіб використовувався для здійснення відеозапису подій за участю ОСОБА_2 , оскільки КУпАП не містить обов`язковою умовою зазначення цієї інформації у рішенні суду та даний факт не впливає на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Крім того, у відповідності з вимогами ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є не тільки всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а і своєчасне з`ясування таких обставин, а також запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що також є метою адміністративного стягнення згідно з ст.23 КУпАП, яке може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Стягнення на ОСОБА_2 накладено в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, при цьому враховано положення ст.36 КУпАП, і з огляду на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною і передбачає накладення стягнення на водіїв лише у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, посилання на неврахування суддею вимог ст.33 КУпАП, є недоречними. Крім того, вимоги вказаної норми не застосовуються при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та повністю спростовуються матеріалами відеозапису.

Дії поліцейського по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не оспорювалися ОСОБА_2 в порядку ст. 267 КУпАП.

Враховуючи наведене, суддею місцевого суду було повно та об`єктивно досліджено наявні у справі докази та винесено законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно із ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 23.02.2019 року.

Судом першої інстанції на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення 15.05.2019 року, тобто в межах трьохмісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу, не сплинули, а суду апеляційної інстанції підстав скасувати постанову районного суду не має.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

З огляду на викладене, суддя вважає, що постанова судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року щодо ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження згідно п.1,7 ч.1 ст.247 КУпАП, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Мусієнка В.В. в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко