КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року , якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого в ТОВ «КБКЕСТ-Євросоюз» виконробом, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 роки, стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 12 квітня 2019 року в м. Києві по вул. В. Касіяна 1/10, керував автомобілем «Міцубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, незаконною, з огляду на наступні порушення.

Так, апелянт зазначає про те, що працівники поліції порушили вимоги закону щодо направлення водія до закладу охорони здоров`я.

Апелянт посилається на те, що із вказаних у протоколі поліцейським ознак сп`яніння дві ознаки, а саме почервоніння обличчя, зіниці очей не реагують на світло - відносяться до ознак наркотичного сп`яніння, а що стосується ознаки - різкого запаху алкоголю з порожнини рота - виникає сумнів у наявності об`єктивної можливості її визначення працівниками поліції, та відсутність будь-яких доказів цієї ознаки окрім суб`єктивного та упередженого ставлення самого поліцейського.

На переконання апелянта, інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності в нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Також, на думку апелянта, направлення на огляд водія до медичного закладу, відповідно до встановленого порядку є обов`язковим, а в наявних матеріалах справи таке направлення - відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції не направляли водія, у встановленому законом порядку, до закладу охорони здоров`я.

Крім того, як зазначає апелянт, залишається недоведеним факт перебування у стані сп`яніння водія, а також розмежування понять «ухилення від проходження огляду » та законної відмови від протиправних вимог як підстав для відповідальності за ст. 130 КУпАП, і суд самостійно не можу відшукувати докази винуватості особи, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав та людини і основоположних свобод.

Апелянт наголошує на тому, що під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджував, що не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі і не направлявся поліцейським до медичного закладу, а відмову від обстеження на місці апелянт мотивував тим, що не довіряє працівникам поліції.

Що стосується пояснень свідків, то апелянт акцентує увагу на тому, що вони виготовлені на стандартних бланках, а не написані вільно особами - свідками.

Окрім того, апелянт вказує, що йому було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, не було відсторонено від керування транспортним засобом.

На думку апелянта, висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є передчасним.

На початку апеляційного розгляду, під час встановлення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повідомив про те, що змінив прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 29 серпня 2018 року серії НОМЕР_2 , виданого Голосіївським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУ юстиції у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудного відео реєстратора інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду, як і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , суд обґрунтовано послався на протокол про адміністративне правопорушення, в якому викладені обставини порушення п. 2.5 ПДР України ОСОБА_1 , пояснення свідків, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , 12 квітня 2019 року в м. Києві по вул. В. Касіяна 1/10, керував автомобілем «Міцубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Так, згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачена відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 суду пояснив, що ввечері, коли мала місце подія, він був у гостях де його матері стало погано. Вони повернулись додому, де він накапав матері ліків у стаканчик, щоб мама випила, але стан здоров`я матері погіршився, і потрібно було поїхати в аптеку. Він і собі накапав 30 крапель заспокійливого. Коли він ( ОСОБА_1 ) їхав в автомобілі в аптечний пункт, то розмовляв з мамою по телефону. Був зупинений працівниками патрульної поліції, пред`явив документи, і працівники поліції пояснили, що не горять в автомобілі габарити. Він ( ОСОБА_1 ) говорив працівникам поліції, що матері погано і потрібно в аптеку, останні не звернули уваги на це, а ще й відчули запах «Корвалолу», і також в автомобілі був стаканчик з-під ліків, внаслідок чого працівники поліції запідозрили його в перебуванні в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому в присутності двох свідків запропонували пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а у лікаря-нарколога не пропонували. Він запропонував поїхати в аптеку, завезти ліки матері, а потім, що треба, те і зробить. Працівники поліції відмовили, а потім оформили адміністративний матеріал, та повідомили йому ( ОСОБА_1 ), щоб він не керував транспортним засобом.

З переглянутих 2 відеозаписів події від 12 квітня 2019 року, наявних на диску, вбачається, що працівники патрульної поліції спілкуються з водієм з приводу проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння. Працівники поліції забезпечили двох свідків. В подальшому, з відеозапису вбачається, що працівник поліції в присутності двох свідків, пропонує особі-водію пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі. Водій відмовився від проходження огляду (ас. 3).

Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, підтверджуються обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер», у лікаря нарколога, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і зазначені на відеозаписі обставини спростовують доводи апелянта про те, що працівники поліції порушили вимоги закону щодо направлення водія до закладу охорони здоров`я, а посилання апелянта на те, що із вказаних у протоколі поліцейським ознак сп`яніння дві ознаки, а саме почервоніння обличчя, зіниці очей не реагують на світло - відносяться до ознак наркотичного сп`яніння, а що стосується ознаки - різкого запаху алкоголю з порожнини рота - виникає сумнів у наявності об`єктивної можливості її визначення працівниками поліції, та відсутність будь-яких доказів цієї ознаки окрім суб`єктивного та упередженого ставлення самого поліцейського, є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на те, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності в нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі, є безпідставними, оскільки на відеозаписі з нагрудного відео реєстратора інспектора патрульної поліції чітко зафіксована відмова водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, що є порушенням п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується посилання апелянта на те, що направлення на огляд водія до медичного закладу, відповідно до встановленого порядку є обов`язковим, а в наявних матеріалах справи таке направлення, відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції не направляли водія, у встановленому законом порядку до закладу охорони здоров`я, є безпідставними.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд і в медичному закладі, однак, водій відмовився.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Твердження апелянта про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він стверджував, що не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі і не направлявся поліцейським до медичного закладу, а відмову від обстеження на місці апелянт мотивував тим, що не довіряє працівникам поліції, спростовуюється відеозаписом події.

Посилання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності на те, що пояснення свідків виготовлені на стандартних бланках, а не написані вільно особами - свідками, заслуговують уваги, але не є обставиною, яка б давала підставу для скасування постанови місцевого суду, оскільки обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, про що зазначено в поясненнях свідків, підтверджується й відеозаписом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом та не було відсторонено від керування транспортним засобом, є необґрунтованими, та спростовуються власноручним записом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, де в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено, що він зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом доби, автомобіль залишений за межами зупинки (ас. 1).

Щодо видачі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, згідно з «Порядком про вилучення посвідчення водія та транспортний засіб та його повернення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1086, п. 3 передбачено, що посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене КУпАП, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Разом з тим, в п. 5. зазначено, що до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає

водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, постанова місцевого суду є законною, вмотивованою, обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 роки, - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва