Справа № 405/3930/19
Провадження №3/405/874/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Кропивницький 17 липня 2019 року

Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Мягкий О.В., за участю прокурора Мельникової Г.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, що надійшли з Управління захисту економіки в Кіровоградській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППФО НОМЕР_1 , уродженки с.Малатимошівки Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , працювавшої на посаді молодшого інспектора (оператора охоронної теле- (відео-) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ «Кропивницька установа виконання покарань (№14)»,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

з протоколу про адміністративне правопорушення № 172/19 від 21.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , будучи, станом на 19.03.2018 суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), а саме: особою, зазначеною у підпункті «д» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, 20.03.2018 в порушення вимог частини 2 статті 45 Закону та абзацу 1 підпункту 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, а подала її несвоєчасно, а саме - 21.03.2018 о 15 гол. 51 хв., тим самим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинене якого передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явилась, їй роз`яснено права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, вказаних у протоколі, визнала частково та суду пояснила, що дійсно звільнилась з ДУ «Кропивницька установа виконання покарань (№14)» 19.03.2018, у відділі кадрів їй роз`яснили, що декларацію необхідно подати у загальний строк до 01.04.2018. З урахуванням інтенсивності законотворчої діяльності в Україні, про зміни у законодавстві, зокрема необхідність подачі декларації в день звільнення вона не знала, про вказані вимоги антикорупційного законодавства в установленому порядку попереджена не була.Жодного прямого умислу приховувати свій майновий стан чи ігнорувати вимоги Закону не мала. Декларацію подала 21.03.2018.

Прокурор в судовому засіданні підтримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, зважаючи на підстави, викладені в протоколі, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог фінансового контролю несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, після звільнення.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази як кожен окремо, та і в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя також повинен з`ясувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України « Про запобіганню корупції » №1700-VII від 14.10.2014 корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Цією ж нормою також визначено термін « корупційне правопорушення » - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містять ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1ст. 1 Закону України « Про запобігання корупції », завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Вирішуючи справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, судом встановлено, що старший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 . дійсно проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 13.03.2014 (призначена наказом СІЗО № 22 о/с від 06.03.2014) по 19.03.2018 (звільнена наказом КУВП-14 №78/ОС-18 від 19.03.2018). Звільнено у відповідності із Законом України «Про національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням). Підстава рапорт ОСОБА_1 (а.п. 11-17).

Відповідно до вимог абзацу 1 ч. 2 ст. 45 Закону особи, зазначені у підпункті «д» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно з п. 5 Розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3 декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення.

Декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день, що передує дню подання декларації. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, так і декларації, що були подані відповідно до закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

З урахуванням положень вказаних нормативних актів можна дійти до висновку, що звільнення ОСОБА_1 в розумінні положення з п. 5 Розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, свідчить про те, що ОСОБА_1 звільнена з посади молодшого інспектора (оператора охоронної теле-(відео) системи) інженерно- технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ «Кропивницька установа виконання покарань (№ 14)» на підставі рапорта ОСОБА_1 . від 19.03.2018, а тому граничною датою подання декларації останньої, як суб`єкта декларування, який припинив діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, визначається дата не пізніше дня такого припинення, а саме - 19.03.2018.

Однак, відповідно до відомостей з публічної частини Реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 декларацію перед звільненням подала 21.03.2018 о 15 год. 51 хв. шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua (гіперпосилання на Декларацію в Реєстрі- https:// public.nazk.gov.ua/declaration/013ad715-15е9-4аff-9445- 394аbb8b6bdb) а.п. 21-35.

ОСОБА_1 повідомила, що вимоги ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» виконала, але із запізненням, а саме 21.03.2018. При цьому, причиною несвоєчасної подачі е-декларація вказала, що при звільненні їй у відділі кадрів роз`яснили про необхідність подачі декларації у загальний строк, тобто до 01.04.2018, про необхідність подачі декларації в день звільнення вона не знала, про вказані вимоги антикорупційного законодавства в установленому порядку попереджена не була.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, необхідні докази того, що ОСОБА_1 усвідомлювала суспільну небезпечність несвоєчасної подачі е-декларації, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

У даному випадку, умисел на вчинення вказаного адміністративного правопорушення у ОСОБА_1 відсутній, що підтверджується подачею нею 21.03.2018 декларації на сайті НАЗК. Тобто, допущене порушення усунено самостійно ОСОБА_1 в найкоротші строки - вона не мала наміру уникнути фінансового моніторингу доходів, і та обставина, що 21.03.2018 о 15:51:44 год., тобто з незначною затримкою, та до складення у відношенні неї протоколу № 172/19 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 21.05.2019, вона подала електронну декларацію, свідчить про її бажання виконати вимоги законодавства.

Разом з тим, матеріали провадження не містять та прокурором у судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши електронну декларацію 21.03.2018, у даному випадку, мала умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб`єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях останньої складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, і, відповідно, про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що є самостійною підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 172-6, п.1 ч.1 ст.247, 283, 284, 287 КУпАП,

постановив:

провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Олексій Вікторович Мягкий