Справа № 464/1330/19 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 33/811/551/19 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2019 року,

в с т а н о в и в :

постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 384,20 грн. судового збору.

2 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з заявою, в якій просив відтермінувати сплату штрафу, накладеного на нього згідно постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року.

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відтермінування сплати штрафу відмовлено.

Не погоджуючись з постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову судді місцевого суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відстрочити виконання постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року стосовно нього в частині сплати штрафу в розмірі 20 400 грн. до 30 червня 2019 року.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та прийнята без з`ясування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню. Вважає, що з урахуванням його майнового стану і того факту, що він працевлаштований неофіційно (помічник майстра по ремонту кузовів автомобілів в частині відновлення покриття), він матиме змогу сплатити штраф в повному обсязі в сумі 20 400 грн. до 30 червня 2019 року.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, проте на розгляд справи в суд апеляційної інстанції не з`явився та не повідомив причини неявки, тому вважаю можливим провести розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи дану постанову суддя місцевого суду виходив з того, що ОСОБА_1 не надав жодних документів, які б беззаперечно свідчили про його скрутне матеріальне становище.

З даним висновком судді місцевого суду повністю погоджуюсь з огляду на наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 298 КУпАП, постанова про накладання адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно зі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 301, ст. 304 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом. Питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до частини 6 цієї статті, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 року при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання судового рішення - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому; надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки, рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування знаходиться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. При цьому, надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

З урахуванням вищевикладеного та того, що заявником не було надано доказів наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», а також тих, які підлягають доведенню з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у його постанові від 21.02.2019 року, а також ураховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено наявності інших обставин (підстав), при існуванні яких можливо відстрочити виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу (відповідно, сама по собі наявність скрутного матеріального становища заявника не може бути підставою для відстрочення виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення), тому необхідно дійти висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2019 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відтермінування сплати штрафу залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Гуцал І.П.