Справа №591/2497/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 33/816/259/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2497/19 за апеляційною скаргою захисника ШЕВЧЕНКА С. В. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.05.2019, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника адвоката Шевченка С. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат ШЕВЧЕНКО С. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки в судовому засіданні свідки допитані не були, а ОСОБА_2 до зали суду запрошений не був і фактично судовий розгляд відбувся за його відсутності.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.05.2019 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 20400 грн. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 15.04.2019 о 22:49 ОСОБА_2 в м. Сумах по вул. Прокоф`єва керував автомобілем Nissan Primerа д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Шевченка С. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що указана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Вказані вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за фактичної відсутності ОСОБА_2 , що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Зокрема, сам ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції пояснив, що він чекав у коридорі приміщення Ковпаківського районного суду м. Сум запрошення для участі у судовому засіданні, проте для дачі пояснень його так і не запросили, що підтвердили очевидці цих подій адвокат ОСОБА_3 та працівник патрульної поліції Колесник А. В.

Така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч.1 ст.24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст.129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Таким чином, присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91).

Аналогічною є усталена судова практика ЄСПЛ і у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно яких «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI); «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33); «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26); «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі та у розгляді її в суді будь-якої інстанції, що стосується її прав і обов`язків, у порядку, передбаченому законом, а також користуватися правовою допомогою захисника та реалізовувати у встановлений спосіб інші процесуальні права, передбачені законом.

Повертаючись до обставин справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді суду першої інстанції з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.

Разом з тим, як достовірно установлено під час апеляційного розгляду справи, 15.04.2019 22:49 в м. Суми по вул. Прокоф`єва в районі буд. 2 водій ОСОБА_2 керував т/з Nissan Primerа д. н. зн. НОМЕР_2 x155 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження передбаченого законодавством огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Дана особа повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/4128/19 від 18.03.2019, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 154049 від 15.04.2019, об`єктивно підтверджується іншими дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами у справі, а саме:

- власноруч викладеними ОСОБА_2 поясненнями у протоколі про те, що він «від експертизи не відмовляється в присутності свідків»;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 15.04.2019, згідно яких ОСОБА_2 у їх присутності відмовився прослідувати до медичного закладу для встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння;

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_6 (працівник патрульної поліції), яка підтвердила викладені нею обставини у протоколі;

- розпискою ОСОБА_2 від 16.04.2019, згідно якої він залишив автомобіль, яким керував «Nissan Primerа» д. н. з. НОМЕР_3 на місці зупинки;

- копією постанови судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 18.03.2019 про накладення на ОСОБА_2 стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- відеозаписом подій, згідно яких ОСОБА_2 ухилився від огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, висуваючи і наполягаючи на непередбачених законодавством України умовах проходження такого огляду наявності у медичному закладі при його огляді двох свідків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність відмови з боку ОСОБА_2 на проходження огляду на стан сп`яніння, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вони безпосередньо спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, згідно якого водій ОСОБА_2 тривалий час, нібито погоджуючись на проходження медичного огляду на стан сп`яніння, незважаючи на роз`яснення працівників патрульної поліції, постійно та наполегливо висував умови, які непередбачені установленим законодавством України про адміністративне правопорушення порядком, тим самим свідомо де-фа?кто (de facto) ухиляючись від проходження такого огляду.

Зокрема, адміністративна відповідальність особи, яка керує т/з, згідно ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Відповідно п. 12 розділу ІІ Інструкції (№ 1452/735), у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а згідно п. 3 розділу ІІІ цієї Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером ФАП), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Установленим законом порядком не передбачено обов`язку поліцейських доставляти до закладу охорони здоров`я будь-яких свідків та проходження медичного огляду у їх присутності, що й роз`яснено ОСОБА_2 на місці зупинки т/з.

Необхідно враховувати і усталену судову практику ЄСПЛ, який у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02, 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

З огляду на викладене, враховуючи вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні стосовно водія ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані у повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Оскільки ОСОБА_2 керував т/з із явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, повторно, то апеляційний суд вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, накласти стягнення, а також стягнути на користь держави судовий збір на підставі ст. 40-1 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про накладення стягнення, апеляційний суд враховує вимоги п. 5 ч. 1 ст. 24, ст. 30, 33 і 294 КУпАП, а саме що справа переглядається в межах апеляційної скарги і у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, у межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Зважаючи, що раніше ухваленою постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 18.03.2019 ОСОБА_2 вже позбавлений права керувати т/з і оскаржуваним рішенням судді суду першої інстанції на останнього накладено лише стягнення у виді штрафу, то апеляційний суд вважає за необхідне після скасування постанови прийняти нову постанову, якою накласти на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 20400 грн без позбавлення спеціального права, наданого громадянинові.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ШЕВЧЕНКА С. В. задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 30.05.2019 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 20400 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Платіжні реквізити для сплати судового збору:

Отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО) 899998. Рахунок отримувача 6001. Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Платіжні реквізити для сплати штрафу:

Отримувач коштів ГУК в Сумській області, 21081300. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970404. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО) 899998. Рахунок отримувача 8001. Код класифікації доходів бюджету 21081300.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.