Справа №587/1812/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черних О. М.
Номер провадження 33/816/443/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/1812/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 09.09.2019, якою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадженні у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення, оскільки він не був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що він керував т/з. При цьому суд не дослідив усі докази та самостійно вирішив питання про кваліфікацію правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як в протоколі працівником поліції не зазначена частина цієї норми закону. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 09.09.2019 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 26.08.2019 о 21:49 ОСОБА_1 . по вул. Сумська в с. Бездрик Сумського району Сумської області керував автомобілем ВАЗ 21214 н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей значно звужені та не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 в судове засідання 04.11.2019 не з`явився та надіслав письмову заяву, в якій просить розглянути подану ним апеляційну скаргу без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд цієї у відсутності цієї особи.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час прийняття суддею рішення і йому не повідомлялося в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на те, що останній не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Як установлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшов до суду першої інстанції 29.08.2019 і його розгляд у суді призначений працівниками поліції.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому розгляд справи здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу (ст. 248 КУпАП).

Частиною 1 ст. 277-2 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а згідно п. 2 і п. 3 ст. 278 цього Кодексу суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак вказані вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду.

Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати в суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B .V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Виходячи із засад судочинства, у тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на справедливий суд, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні в справі, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов`язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в указаній частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Однак, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 025130 від 26.08.2019, водій ОСОБА_1 26.08.2019 о 21:49 по вул. Сумська в с. Бездрик Сумського району Сумської області керував автомобілем ВАЗ 21214 н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей значно звужені та не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Факт вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення за обставин, викладених у протоколі, об`єктивно підтверджується іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких 26.08.2019 у їх присутності працівник поліції зачитав висновок медичного огляду про те, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в СОНД на стан наркотичного сп`яніння. Також йому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 , наданих апеляційному суду, в яких він підтвердив свої письмові пояснення, надані раніше працівнику поліції;

- письмовими поясненнями працівника поліції ОСОБА_8 , наданих апеляційному суду, який також підтвердив викладені ним у протоколі про адміністративне правопорушення обставини керування ОСОБА_1 т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмови пройти медичний огляд в СОНД;

- висновком СОНД щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2019 № 2932, згідно якого ОСОБА_1 від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння категорично відмовився;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, з яких убачається як екіпажом патрульної поліції зупинений т/з під керуванням водія ОСОБА_1 , під час спілкування з яким виникла підозра, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння. У присутності двох свідків працівником поліції зачитано висновок лікаря, згідно якого ОСОБА_1 від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння категорично відмовився, у зв`язку з чим був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль- Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п. п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у цьому конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідка не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, вони не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в наданій йому копії протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено, яка саме частина ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за допущене ним порушення вимоги пункту ПДР, на відміну від оригіналу цього процесуального документа, то апеляційний суд вважає вказану обставину суто технічною помилкою, яка ймовірно була машинально допущена працівником поліції при складанні протоколу і виготовлення його копії, внаслідок чого такий формальний недолік не є істотним, не тягне за собою визнання процедури огляду недійсною та неможливість використання протоколу як доказу.

Необхідно враховувати і правову позицію ЄСПЛ, який у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02, 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні стосовно водія ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані у повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього. Цей протокол разом з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 09.09.2019.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 09.09.2019 відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Платіжні реквізити для сплати судового збору:

Отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО) - 899998. Рахунок отримувача - UA6026001. Код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Платіжні реквізити для сплати штрафу:

Отримувач коштів ГУК в Сумській області, 21081300. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37970404. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО) - 899998. Рахунок отримувача - UA9018001. Код класифікації доходів бюджету - 21081300.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.