Справа № 191/3951/19
Провадження № 3/191/1086/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Синельниківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

10.10.2019 року ОСОБА_1 послабила контроль за поведінкою своєї неповнолітньої онуки ОСОБА_2 , 2005 року народження, яка знаходиться у неї під опікою, у результаті чого остання допустила самовільне залишення домівки.

За даним фактом інспектором з ЮП Синельниківського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, лейтенантом поліції Сухоруковою А.М. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №103548 від 10.10.2019 року.

Суддя, дослідивши надані матеріалі справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Адміністративним порушенням відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП визначається ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Вина- це обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення передбачає умисел, але з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 09.10.2019 року близько 07-15 години вона посварилася зі своєю онукою ОСОБА_2 , 2005 року народження, яка за рішенням суду перебуває під її опікою. Приводом сварки було не бажання онуки відвідувати навчальний заклад. Після сварки онука перелізла через вікно та втекла у невідомому напрямку. Близько 21-20 години ОСОБА_1 звернулася до поліції з приводу самовільного залишення онукою домівки.

Судом встановлено, що неповнолітня онука правопорушниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду від 30.01.2012 року перебуває під опікою ОСОБА_1 , самовільно залишила місце свого проживання, тобто не з вини правопорушниці, а тому в діях останньої умислу на ухилення від виконання батьківських обов`язків не вбачається.

Отже, суддя прийшов до висновку, що фактично в діях ОСОБА_1 , відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки в ході судового засідання її винуватість у вчиненні вказаного правопорушення не знайшла свого підтвердження, адже пояснення ОСОБА_1 нічим не спростовані, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі « Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За таких умов суд, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У зв`язку з вищевикладеним, суд згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважає за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, з підстав недоведеності її вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.247,280,283,284 КУпАП суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Г. В. Бондаренко