Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/335/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Льон С. М.
Категорія - 172-6 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року.Суддя Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, працюючого в генеральним директором ТОВ «Євротехніка», є депутатом 7-го скликання міської ради м. Кропивницького, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю

прокурора - Гуземи О.А.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він, будучи станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року суб`єктом декларування в розумінні Закону «Про запобігання корупції», а саме депутатом міської ради, у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року до 01.04.2018 року в порушення вимог частини першої статті 45 Закону (особи, зазначені у пункті і, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством), відповідно до пункту 1 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) від 10.06.2016 року №2 (яким НАЗК визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для у тому числі щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, а зазначені декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці; другий етап - з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом), - несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме 02.04.2018 року о 13:13 год., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 30.07.2019 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи питання, щодо наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, всупереч вимог ст.252 КУпАП, належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності.

Диспозиція частини 1 статті 172-6 КУпАП передбачає зокрема, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У сенсі положень даної норми права з суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини, відповідальність за несвоєчасне подання декларації настає за умови , що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел спрямований на ухилення чи несвоєчасне подання декларації , керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», від 22 травня 2017 року під поважними причинами розуміється неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку із хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агенства з питань запобігання корупції, витребовуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням(триманням) під вартою, тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи , чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року(справа №1-27/2010).

На переконання апелянта, матеріали справи не містять доказів наявності у нього умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання декларації.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав належної оцінки надані ним письмові пояснення ( а.п. 8), згідно яких він усвідомлюючи необхідність подання даної декларації, ще з 27 березня 2018 року намагався внести дані до єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, однак не зміг це зробити своєчасно у зв`язку з технічними збоями офіційного веб-сайту Національного агенства з питань запобігання корупції (витяги на 5 арк. додаються).

Суд першої інстанції також не взяв до уваги той факт, що декларація все ж таки була подана 02 квітня 2018 року, тобто із запізненням на один день, що також свідчить про відсутність будь якого умислу на неподання декларації.

Таким чином, при аналізі наданих ним пояснень, районний суд помилково розцінив їх як такі, що надані з метою уникнення відповідальності.

Крім того, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції не взяв до уваги, що орган уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, який приймав участь у розгляді даного протоколу судом, зобов`язані були довести суду :

- що надані ним пояснення є неправдивими та не відповідають дійсності,

- що в період з 27 березня 2018 по 01 квітня 2018 року він не вживав дій направлених на подання декларації, не намагався увійти на офіційний веб-сайт НАЗК,

- що в цей період часу , а саме з 27 березня 2018 по 01 квітня 2018 року ніяких збоїв в роботі сайту не було.

Разом з цим, у своєму рішенні, суд першої інстанції визнаючи його вину посилається на :

- рішення НАЗК від 04.04.2017 р. №124 та рішення НАЗК від 08.06.2017 р. №224 , як на докази вини у вчиненні інкримінуємого адіміністративного правопорушення, однак із даних документів взагалі не вбачається в чому його вина і яке відношення мають ці документи до даної справи.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що декларація була зареєстрована на сайті НАЗК 02.04.2018 року, тобто одразу коли з`явилася така технічна можливість, що також підтверджує його доводи щодо невинуватості у несвоєчасності подачі декларації та відсутності у нього підстав приховувати її чи не подавати взагалі або подавати із запізненням.

Таким чином, у нього був відсутній умисел спрямований на вчинення корупційного правопорушення передбаченого Законом України «Про запобігання корупції» та ч.1 ст.172-6 КУпАП, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин апелянт вважає, що дана постанова суду є незаконною та такою, що винесена з грубими порушеннями норм діючого законодавства, висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши ОСОБА_1 , думку прокурора Гуземи А.О., який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вказані вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 суддею суду першої інстанції дотримані.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлена відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ст.172-6 КУпАП, відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є депутатом міської ради міста Кропивницького до якого у відповідності ч. 3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив,що на час подання декларації ОСОБА_1 являвся суб`єктом відповідальності відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Частиною 1 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.5 розділу 2 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 959/29089, про порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 будучи депутатом міської ради, повинен був подати електронну декларацію у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Проте, в порушення зазначених вимог Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 несвоєчасно подав електронну декларацію, а саме 02.04.2018 року. У ході судового розгляду даної справи не встановлено поважних причин для несвоєчасної подачі електронної декларації ОСОБА_1 .

Разом з цим, будь яких належних та допустимих доказів щодо неможливості подати вчасно декларацію за 2017 рік у період 00 год. 00 хв. 01.01.2018 року до 01.04.2018 року, ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За таких обставин, вважаю, що суд першої інстанції на підставі зібраних у справі доказах у їх сукупності правильно дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та в той же час обґрунтовано закрив провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк, передбачений статтею 38 КУпАП для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів наявності у нього умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання декларації.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, КУпАП передбачає лише дві форми вини умисел або необережність.

З суб`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, передбачає наявність умисної форми вини. Як визначено в ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Таким чином, вказане правопорушення може бути вчинене не лише з прямим, але й з непрямим умислом.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в порушення встановлених вимог частини першої статті 45 Закону «Про запобігання корупції», відповідно до якого зобов`язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а саме 02.04.2018 року о 13:13 год. Факт несвоєчасного подання декларації на офіційному веб-сайті Національного агентства, ОСОБА_1 в суді першої інстанції та в апеляційному суді не оспорював.

Встановлені під час розгляду справи районним судом та підтверджені в ході апеляційного розгляду обставини свідчать про те, що факт порушення ОСОБА_1 встановлених законом вимог щодо зобов`язання щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік знайшов своє підтвердження, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно п. 2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що він з 27 березня 2018 року намагався внести дані до єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, однак не зміг це зробити своєчасно у зв`язку з технічними збоями офіційного веб-сайту Національного агенства з питань запобігання корупції є безпідставними, оскільки Рішенням НАЗК від 08.06.2017 № 224 «Про визначення періодів, протягом яких спостерігалися перебої у роботі інформаційно-телекомугіікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» НАЗК взято до відома інформацію від адміністратора ІТС Реєстр ДП «Українські спеціальні системи» та визначено періоди неналежного функціонування ІТС Реєстр у березні місяці, а саме: 02.03.2017 з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; 12.03.2017 з 02 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.; 15.03.2017 з 22 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв.; 16.03.2017 з 00 год. 00 хв. до 03 год. 00 хв., з 07 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.; 19.03.2017 з 08 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв.; 24.03.2017 з 08 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.; 26.03.2017 з 12 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв.; 27.03.2017 з 00 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.; 28.03.2017 з 01 год. 00 хв. до 10 год. 00 хв.

Крім того, НАЗК листом від 23.05.2017 № 93-05/16382/18 інформувало Департамент захисту економіки НПУ про те, що актом обстеження окремих функцій ІТС Реєстр від 25.01.2017 засвідчено некоректну роботу програмного забезпечення у період з 01.01.2017 по 19 год. 30 хв. 04.01.2017. Відповідно до цього ж листа, з метою створення належних умов для суб`єктів декларування адміністратором ІТС Реєстр ДП «Українські спеціальні системи» спільно з Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України протягом 24-28 березня 2017 року здійснювались заходи з оптимізації та пере- конфігурування обчислювальних ресурсів, що потребувало декількох зупинок та перезапусків окремих компонентів та ІТС Реєстр в цілому.

Доводи апелянта що декларація була подана 02 квітня 2018 року, тобто із запізненням на один день, що на його думку свідчить про відсутність будь якого умислу на неподання декларації також є непереконливими, скільки адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 176-2 КУпАП є правопорушенням з формальним складом, для встановлення наявності якого в діях особи настання суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній, так i в необережній формі вини.

Інші доводи ОСОБА_1 наведені в апеляційній скарзі не ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Порушень застосування норм матеріального або процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а тому постанову суду першої інстанції щодо нього слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 30 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Підпис:

Згідно з оригіналом.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко