Справа № 463/2330/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 33/811/538/19 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В. з участю ОСОБА_1 та його захисника Бацика Р.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 керував автомобілем Москвич, д.н.з. НОМЕР_1 , 17.03.2019 року о 05 год. 25 хв. на автодорозі М-10 Львів-Краківець, 8 км. 300 м. у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати таку та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджується з висновком суду, оскільки такий є упередженим, безпідставним та необґрунтованим належними та допустимими доказами в справі, винесений без повного та об`єктивного дослідження обставин справи, зокрема виходячи з наступного.

Судом першої інстанції, при розгляді даної справи не дотримано принципу справедливості та безсторонності, обмежено його право на участь в судовому засіданні, допиті свідків, дослідженні доказів, подання доказів його невинуватості.

Судом було обмежено його у правах, передбачених ст.268 КУпАП, зокрема право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Суд відбувся без його виклику в судове засідання, чим порушено право на захист та справедливий судовий розгляд, оскільки його доводи в судовому засіданні не досліджувались, що вплинуло на прийняте судом рішення.

Звертає увагу суду, що отримав тільки одне повідомлення про явку до суду і те із запізненням, а тому не міг знати дати судового засідання та прибути до суду, тому не можна вважати його таким, як належно повідомленим про час та місце розгляду справи.

Вважає, що суд, розглянувши справу за його відсутності порушив статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Докази якими суд обґрунтовує його винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення є неналежними оскільки суперечать дійсним обставинам справи.

Так в постанові суд, обґрунтовуючи вину у скоєнні адміністративного правопорушення, покликається на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та показання технічних приладів працівників поліції.

Такий підхід суду до розгляду справи є однобоким та упередженим, оскільки судом не заслухано його пояснення щодо обставин інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що суперечить принципу справедливого суду.

Звертає увагу, що Правил дорожнього руху він не порушував, в стані алкогольного сп`яніння автомобілем не керував.

Даючи оцінку доказам суд повинен їх перевірити на належність та допустимість, тобто на дотримання уповноваженою особою вимог закону при отримані того чи іншого доказу однак судом не перевірялись докази на предмет належності та допустимості.

Покликається також на те, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин, адже постанова Личаківського районного суду міста Львова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП винесена судом 24 квітня 2019 року, про що йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 06 травня 2019 року, постанови суду як такої він не отримував.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Бацика Р.Я., які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задовольнити, вивчивши матеріали справи №463/2330/19 та перевіривши доводи такої, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №187904 від 17.03.2019 року (а.с.2), підписаним ОСОБА_1 , в якому останній зазначив, що з протоколом згідний, випив 0,3 пива; відеозаписом події (а.с.3), результатами пройденого тесту на стан алкогольного сп`яніння на спеціальному приладі «Драгер» за результатами якого показник алкоголю становив 1,59 проміле, з яким погодився ОСОБА_1 , про що поставив власноруч підпис на роздруківці результату тесту (а.с.1), а також поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5, 6), які засвідчили факт проходження ОСОБА_1 тесту на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №187904 від 17.03.2019 року, на думку апеляційного суду, складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП. Доводи ж апеляційної скарги про його невідповідність вимогам законодавства не приймаються до уваги.

Не встановлено і факту допущення судом першої інстанції істотних порушень законодавства, які б тягнули за собою скасування постанови.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги про недопустимість взятих до уваги судом доказів та їх неналежність, є безпідставними та голослівними.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такий керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що й сам підтвердив у протоколі про адміністративне правопорушення, а також погодився з результатом пройденого тесту.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Стягнення накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч.2 ст. 33 КУпАП, за змістом якої при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом обмежено його у правах, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки розглянуто справу без його участі не беруться судом до уваги, оскільки останній двічі викликався до суду, останній раз повісткою про виклик до суду на 24.04.2019 року, про отримання якої розписався ще 18.04.2019 року, однак в судове засідання з невідомих причин не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки в судовому засіданні присутній не був, а про винесену судом 24.04.2019 року постанову йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 06.05.2019 року.

З врахуванням наведених підстав пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, суд вважає за необхідне поновити цей строк.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду В.В.Ревер