Справа № 161/6574/19 Провадження №33/802/523/19 Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А.М.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10.04.2019 року о 21 год. 40 хв. по вул. Винниченка, 30, що у м. Луцьку, в порушення вимог п.2.5 ПДР України, керував автомобілем марки « Шевролет Авео» держаний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння; від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків - відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову місцевого суду незаконною, просить її скасувати та визнати його невинним у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Стверджує, що судом було порушено його право на захист, оскільки судовий розгляд справи проводився за відсутності останнього.

Заперечує факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому вказує на порушення працівниками поліції проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень статтей 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи місцевий суд дотримався у повному обсязі.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння повністю стверджується доказами, які містяться у матеріалах справи в їх сукупності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №317991 від 10.04.2019 року, ОСОБА_1 по вул. Винниченка, 30, що у м. Луцьку, в порушення вимог п.2.5 ПДР України, керував автомобілем марки «Шевролет Авео» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння; від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків (а.с.1).

Дані обставини в повній мірі доводяться й поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні при складенні протоколу про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 та своїм підписом засвідчили, що останній на вимогу інспектора поліції відмовився пройти медичний огляд на факт вживання алкоголю в установленому законом порядку (а.с.3).

Згідно відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспекторів поліції від 10.04.2019 року з відображенням подій, які мали місце до та під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 вбачається, що останній від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився (а.с.4-робоча копія диску з бодікамери).

Згідно довідки УПП У Волинській області від 11.04.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має повторності вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП (а.с.2).

Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.

Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та за правилами ст.36 КУпАП правильно застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Твердження апелянта щодо порушення місцевим судом при розгляді справи його права на захист не знайшло свого підтвердження при перегляді справи в апеляційній інстанції.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ще під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1).

В подальшому, Луцьким міськрайонним судом Волинської області судовими повістками від 19.04.2019 року, 13.05.2019 року, направленими на адресу за місцем проживання ОСОБА_1 , яку він вказав при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, його було повідомлено про призначення справи до судового розгляду (а.с.7-10). У вказаних повістках зроблено посилання на те, що явка у судове засідання є обов`язковою. Однак ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав; протягом трьох місяців з часу оформлення протоколу про адміністративне порушення жодного разу не цікавився про хід розгляду матеріалів відносно нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Тому, доводи апелянта щодо порушення його права на захист в частині розгляду матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності без його участі сприймаються апеляційним судом лише як спосіб затягування розгляду справи та можливість уникнення правопорушником адміністративної відповідальності.

Судом не встановлено будь-яких порушень вимог КУпАП та Інструкції при складенні адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1

Постанова суду першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23,33 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, яких просить апелянт у своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

При цьому усі доводи апелянта щодо незаконності рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

Апеляційного суду В.В.Гапончук