Справа № 592/7384/19
Провадження № 3/592/1143/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого Костенко В.Г., з участю прокурора Чухна А.В., з участю ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений протокол №192/2019 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України.

У протоколі зазначено, що відповідно до наказу начальника Управління пенсійного фонду України в м. Сумах від 27.12.2011 № 67-о «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу організації виплати пенсій.

27.12.2011 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця.

Наказом начальника Управління пенсійного фонду України в м. Сумах від 18.12.2013 № 325-ос «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу організації виплати пенсій, увільнивши з посади провідного спеціаліста відділу організації виплати пенсій.

Наказом начальника Управління пенсійного фонду України в м. Сумах від 30.09.2015 № 204-ос «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, увільнивши з посади головного спеціаліста відділу організації виплати пенсій.

Наказом начальника Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 31.03.2016 № 108-ос «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2, увільнивши з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій управління Пенсійного фонду України.

Наказом начальника Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у відповідності зі ст. 86 ЗУ «Про державну службу» ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2, 17.05.2017.

Тобто, ОСОБА_1 відносилась до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно п.п. «д» п. 1. ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим є суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону.

ОСОБА_2 на порушення вимог абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» до 01.04.2018, тобто несвоєчасно подала без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а подала вказану декларацію 03.04.2018, що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією передбаченого, відповідальність за, що встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності та пояснила, що у зв`язку з неточним знанням вимог Закону України «Про запобігання корупції» вважала, що декларацію після звільненням подавати не потрібно, так як декларація кандидата на посаду охоплює звітний період (2017 рік) та будь-яких змін в її майновому стані не відбулось.05.01.2018 у зв`язку з тим, що проходила конкурс на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи Управління взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи Сумської обласної державної адміністрації, нею була подана декларація кандидата на посаду, яка охоплювала весь звітний період за 2017 рік. Згодом, перечитавши ще раз Закон зрозуміла, що потрібно подати ще й декларацію після звільнення, це був передостанній день звітного періоду (30.03.2018).Цього ж дня мала намір подати декларацію, але в неї виникли труднощі з ЕЦП, і вона не мала змоги зайти до свого електронного кабінету, у зв`язку з цим був направлений запит на його заміну до НАЗК. Вдалось це зробити лише 03.04.2018, по суті змінивши лише назву деклараціях, інших корегувань не вносила. Зазначила, що декларація кандидата на посаду подана нею 05.01.2018 та деклараціяперед звільненням є по суті ідентичними. Просила звільнити її від відповідальності, так як раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася та вчинене адміністративне правопорушення не становить суспільної небезпеки та не завдало збитків.

Положеннями ч. 1 ст. 172-6 КпАП України передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації.

Згідно ст.ст. 250, 251 КпАП України орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді судом протоколів за ст. 172-6 КпАП України, зобов`язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_1 спрямованого на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суду надано не було, а доводи ОСОБА_1 не спростовані.

Матеріали з особової справи підтверджують той факт, що ОСОБА_1 є особою яка повинна подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, з нею проводилися відповідні зайняття.

На підтвердження факту порушення надано листа НАЗК від 17.04.2019 № 44-05/29467/19 з витягом послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування» далі - Витяг), які вчинила ОСОБА_1

З листа та витягу вбачається, які дії вчинила ОСОБА_3 .С... Згідно витягу, ОСОБА_1 зареєструвалась в реєстрі 18.01.2017. До Реєстру зайшла 05.01.2018, де переглянула список документів, створила чернетку, заповнила розділи декларації, тобто вчинила всі дії по заповненню декларації, та успішно подала декларацію. 03.04.2018 переглянула список документів, створила чернетку, заповнила розділи декларації, тобто вчинила всі дії по заповненню декларації та 03.04.2018 о 23:19:52 успішно подала Декларацію (після звільнення).

Наведене збігається з поясненнями ОСОБА_1 . де вона стверджує, що подала щорічну декларацію за 2017 рік 05.01.2018 як кандидат на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи Управління взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи Сумської обласної державної адміністрації. Декларацію (після звільнення) подала лише 03.04.2018 через те, що виникли проблеми зЕЦП. Декларації кандидата на посаду та після звільнення за 2017 рік, містять ідентичні відомості про майновий стан ОСОБА_1

За необхідне слід визначити, що суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що особа усвідомлювала протиправність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Ураховуючи ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява № 926/08), вбачається, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення та їх аргументація є сумнівними. Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Наведене у сукупності вказує на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України і відповідно, про відсутність в діянні складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Невизначеність термінів подачі декларації після звільнення у Законі також може бути використано на користь захисту ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Окрім того, згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Наведеними положеннями ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у з випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Вказана позиція наведена у роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 (справа № 1-27/2010).

Наведене у сукупності є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 294 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до Сумського апеляційного суду, з дня її винесення.

Суддя В.Г. Костенко