КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1578/2019 Суддя 1 інстанції - Ларіна О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 185-8 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого заступником начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, головного інженера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , тимчасово виконуючи обов`язки начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про Прокуратуру» безпідставно відмовив в наданні документів та інформації на запит прокурора, про що надав письмову відповідь від 21.01.2019 року за №2/40, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 року у справі №357/1053/19 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 185-8 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції, винесена без додержання вимог ст. 245 КУпАП, а саме не з`ясовані та не взяті до уваги усі обставини справи, які виключають можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене, ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону складено протокол від 24.01.2019 року про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, а саме «невиконання посадовою особою законних вимог прокурора», проте, на переконання апелянта, склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст. 185-8 КУпАП в його діях відсутній, оскільки, всі законні вимоги прокурора він виконав належним чином у встановлений законом строк.

Апелянт вказує на те, що обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП в чому і відображається вина посадової особи є невиконання саме законних вимог прокурора.

ОСОБА_1. стверджує, що вимоги прокурора повинні бути законними, тобто такими, що відповідають Конституції, Законам України та іншим нормативно- правовим актам, прийнятим на основі Конституції. Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апелянт зазначає, що заступником військового прокурора на адресу Квартирно- експлуатаційного відділу м. Біла Церква направлено за вих№2-193вих.-19 від 17.01.2019 року в порядку визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави, запит про витребування інформації та копій документів щодо отриманих і використаних бюджетних коштів у грудні 2018 року.

Разом з тим ОСОБА_1 вказує на те, що повноваження прокурора мають реалізовуватися лише в межах виконання функцій, передбачених статтею 2 Закону України «Про прокуратуру», згідно якою на прокуратуру України покладаються: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Згідно ч. 2 вказаної статті на прокуратуру не може покладатися функції, не передбачені Конституцією України і цим Законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тобто, на думку апелянта, вказана норма закону передбачає вичерпний перелік повноважень прокурора для здійснення представництва. Згідно приписів ч. 4 вказаної статті наявність для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва, проте, в запиті від 17.01.2019 року та матеріалах справи відсутня будь - яка інформація про проведення військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону будь-якої перевірки із зазначених у запиті вимог чи представницьких його функцій в суді.

Також ОСОБА_1 вказує на те, що в матеріалах справи також відсутні докази того, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або цей орган відсутній, отже, на думку апелянта прокурор не в рамках вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», витребував від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква інформацію та документи щодо надходження і використання бюджетних коштів.

Таким чином, на переконання апелянта, законність вимог прокурора про надання йому інформації та копій документів, зазначених у запиті, не підтверджена матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

На думку ОСОБА_1 , з'ясування підстав для представництва інтересів держави в суді є припущенням і не відповідає виключному переліку повноважень прокурора вищевказаної норми закону, також відсутні вказівки на те, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква чи інший орган до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або цей орган відсутній.

Апелянт зазначає, що чинним законодавством України, а саме Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним кодексом України та відповідними процесуальними кодексами передбачений обов`язок посадових осіб виконувати лише законні вимоги та розпорядження прокурора. ОСОБА_1. звертає увагу суду на те, що Квартирно- експлуатаційний відділ м. Біла Церква та його посадові особи виконують належним чином законні вимоги та розпорядження прокурора, оскільки у відповіді на запит Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква зазначено, що «встановлення законності видатків Державного бюджету України не належить до функцій та повноважень прокуратури. Крім того, положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано питання представництва інтересів громадянина або держави в суді. Натомість підстави для такого представництва наразі відсутні. Разом з тим, запитувані Вами відомості є публічною інформацією яка розміщена у вільному доступі на єдиному веб- порталі використання публічних коштів https://e-data.gov.ua».

Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що законність надходження та використання бюджетних коштів згідно вимог Бюджетного кодексу України здійснюється головними розпорядниками бюджетних коштів, Державною казначейською службою України та під час проведення планових аудиторських перевірок. Відповідно до ч.2,3 ст. 19 Бюджетного кодексу України, на всіх стадіях бюджетного процесу здійснюються контроль за дотриманням бюджетного законодавства, аудит та оцінка ефективності управління бюджетними коштами відповідно до законодавства. Учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами). Згідно з ч.2,3 ст. 26 Бюджетного кодексу України, Контроль від імені Верховної Ради України за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням здійснює Рахункова палата. Діяльність центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства (у межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами), спрямовується, координується та контролюється Кабінетом Міністрів України. Розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції проігноровано надані ним усні та письмові пояснення, не досліджено питання законності вимог прокурора, не встановлено чи наявні обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, не взято до уваги, що до законодавства України внесено зміни, якими суттєво звужено функції та повноваження прокуратури, а саме, в 2014 році прийнято Закону України «Про прокуратуру» (набрав чинності в 2015 році), яким відмінено загальний прокурорський нагляд за додержанням законності.

Крім цього ОСОБА_1 вказує на те, що заступником військового прокурора пропущено строк, протягом якого має бути складено протокол про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП (в чинній на час складання протоколу редакції від 27.02.2018 року), протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте заступником військового прокурора протокол складено через три доби після виявлення так званого правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 наголосив на тому, що постанова суду є незаконноюі в частині стягнення з нього судового збору, зважаючи на те, що він є учасником бойових дій, та відповідно до вимог п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільняється від сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думки прокурорів Наконечного В.В. та Ганенка І.С., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП настає у разі невиконання посадовою особою законних вимог прокурора.

Обставини вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення викладено в протоколі про адміністративне правопорушення від 24 січня 2019 року, з якого вбачається, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника начальника - головного інженера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, тимчасово виконуючи обов`язки начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, тобто будучи військовою службовою особою, у приміщенні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , буд. 1, особисто підписав відповідь від 21.01.2019 року за №2/40, у якій безпідставно відмовив в наданні документів та інформації, які прокурором запитано у порядку визначеному ст. 23 Закону України «Про Прокуратуру», чим вчинив невиконання законних вимог прокурора, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-8 КУпАП. (а.с.1-4).

Факт відмови в наданні на запит прокурора документів та інформації не заперечував в суді апеляційної інстанції і сам ОСОБА_1 , при цьому пояснив, що відмова була обумовлена тим, що прокурор не в рамках вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», витребував від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква інформацію та документи щодо надходження і використання бюджетних коштів. Також ОСОБА_1 зазначив, що запитувані відомості є публічною інформацією, яка розміщена у вільному доступі на єдиному веб - порталі використання публічних коштів.

Проте, з вказаними доводами апелянта не можна погодитись з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор має право витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Законність вимог прокурора, викладених в запиті заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону Ганенка І.С. від 17.01.2019 року №2-193 вих. 19 підтверджується наданим прокурором в суді апеляційної інстанції завданням заступника військового прокурора Центрального регіону України О. Хоменка від 16.01.2019 року №05/1-43 вих. 19-09 ОКВ, з якого вбачається, що для вивчення питання надходження та використання службовими особами військових формувань Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України ті інших військових формувань коштів у грудні 2018 року та вирішення питання щодо підстав для представництва держави, військовим прокурорам Центрального регіону України було поставлено завдання зібрання відповідної інформації, для чого встановлено строк не пізніше 31 січня 2019 року надати до військової прокуратури Центрального регіону вказану інформацію.

Саме на виконання вищезазначеного завдання заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону Ганенком І.С. 17.01.2019 року і було направлено запит до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Біла Церква.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність вимог прокурора є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами.

Що стосується пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що також однією з підстав для невиконання вимог прокурора був короткий термін надання документів і до зазначеного терміну він би не зміг відкопіювати всі документи, які були зазначені у запиті, то вони є також безпідставними, оскільки зазначена обставина не може виправдати ненадання інформації на запит прокурора, більш того, про наявність обставин, які ускладнювали виконання вимоги, ОСОБА_1 прокурора будь-яким способом не повідомив та відповідно у визначені прокурором строки відповідних документів не надав.

Розміщення у вільному доступі на єдиному веб - порталі інформації щодо використання публічних коштів, на що посилався ОСОБА_1 у відповіді на запит прокурора, не була підставою для відмови в наданні на запит прокурора відповідної інформації та документів.

Отже, даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 185-8 КУпАП за ознаками невиконання посадовою особою законних вимог прокурора.

Що стосується доводів апелянта про те, що заступником військового прокурора пропущено строк, протягом якого має бути складено протокол про адміністративне правопорушення, то вони є також необґрунтованими.

Так, згідно вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З пояснень прокурора Ганенка І.С. в суді апеляційної інстанції вбачається, що на момент надання запиту, тобто 17.01.2019 р., він на посаді заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону працював приблизно місяць, і відповідно, не знав ні особисто начальника КЕВ м. Біла Церква, ні його заступників. Тому, отримавши факсимільно 21.01.2019 року відповідь на свій запит за підписом т.в.о. начальника Квартирно- експлуатаційний відділ м. Біла Церква ОСОБА_1 ., в якій фактично було зазначено про відмову у наданні документів та інформації на запит прокурора, він з метою встановлення особи, яка підписала таку відповідь та обставин, що мають значення для встановлення наявності чи відсутності у діях військових службових осіб складу адміністративного правопорушення, на адресу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Біла Церква 23.01.2019 року направив листа щодо надання оригіналу відповіді, відповідно, з оригінальним підписом посадової особи, завіреної копії Положення про КЕВ та витягу з наказу начальника КЕВ м. Біла Церква на підтвердження чи спростування здійснення повноважень т.в.о. начальника КЕВ м. Біла Церква та окрім того на 24 січня 2019 року запросив особу, котра підписала відповідь на запит - ОСОБА_1 для дачі пояснень.

Відповідно, отримавши 24 січня 2019 року на свій запит документи з КЕВ, встановивши особу ОСОБА_1 та отримавши від нього пояснення, що дійсно за його підписом надана відповідь на запит прокурора, прокурор Ганенко І.С. в цей же день, тобто 24 січня 2019 року склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Відтак, під час апеляційного перегляду не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст.279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, та апеляційний суд дійшов висновку про те, що всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив вірно та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність та наклав його в межах санкції ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Разом з тим, вважаю обґрунтованими доводи апелянта про безпідставне стягнення з нього судового збору, оскільки згідно наданого ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції посвідчення УБД серії НОМЕР_1 , він є учасником бойових дій, та відповідно до вимог п. 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільняється від сплати судового збору.

Відтак, в зв`язку з тим, що в силу вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 звільнений від судового збору, то постанову суду в цій не можна визнати законною, та в цій частині її слід змінити, звільнивши ОСОБА_1 від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок - змінити в частині стягнення судового збору, звільнивши ОСОБА_1 від сплати судового збору.

В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кепкал Л.І.