Справа № 616/471/19
провадження № 3/633/61/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Печенізький районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Смирнова В.А.

при секретарі - Меденець Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Печеніги, Печенізького району Харківської області за участю прокурора Копйова О.М., матеріали, що надійшли з Національної поліції України Департаменту захисту економіки управління захисту економіки в Харківській області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , головного державного інспектора митного поста «Чугунівка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

До Печенізького районного суду Харківської області з Департаменту захисту економіки управління захисту економіки в Харківській області Національної поліції України надійшов протокол відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Згідно Протоколу № 410 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 25 травня 2019 року, ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» державний службовцем, перебуваючи на посаді головного державного інспектора митного поста «Чугунівка» є суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, примітки до статі 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушення, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме набув право власності на автомобіль, вартістю 3 978 тис. доларів США, що за курсом НБУ станом на момент набуття права власності перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб 1 січня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, не визнав та повідомив, що подав вказані відомості у встановлений строк, заперечував склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки транспортний засіб він набув у власність 21 серпня 2018 року, а 23 серпня 2018 року повідомив про суттєві зміни в майновому стані. Тобто у нього відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення. Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні прокурор, просив суд притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, думку прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП: адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею протиправної, винної дії чи бездіяльності (адміністративного правопорушення), яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому, в силу приписів 251 КУпАП: обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається із протоколу № 410 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» державний службовцем, перебуваючи на посаді головного державного інспектора митного поста «Чугунівка» є суб`єктом на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, примітки до статі 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушення, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме набув право власності на автомобіль, вартістю 3 978 тис. доларів США, що за курсом НБУ станом на момент набуття права власності перевищує поріг у 50 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб 1 січня 2018 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-6КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на посаді головного державного інспектора митного поста «Чугунівка». З огляду на це та враховуючи приписи ст. 1, 2, 6 ЗУ «Про державну службу» він є державним службовцем категорії «В».

Згідно із ч. 2, 3 ЗУ «Про запобігання корупції»: у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством.

09 квітня 2018 року ОСОБА_1 сплатив грошові кошти на користь INTERTRADE INC у розмірі 3 978 тис. доларів США (за курсом НБУ станом на 09.04.2018 року - 103 666 грн.) відповідно до рахунку фактури UA 727263 за придбання транспортного засобу SUBARU FORESTER.

Тобто, вищезазначене свідчить про те, що між Сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, де ОСОБА_1 виступав в якості покупця, а INTERTRADE INC виступало в якості продавця.

03.07.2018 року куплений транспортний засіб було переміщено через державний митний кордон через Одеську митницю ДФС. Даний факт підтверджується зокрема, посвідченням про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 . Сам транспортний засіб SUBARU FORESTER, VIN - НОМЕР_3 було зареєстровано - 21.08.2018 року.

В протоколі № 410 про адміністративне правопорушення зазначається, що право власності на транспортний засіб SUBARU FORESTER, VIN - НОМЕР_3 ОСОБА_1 набув 09.04.2018 року.

Суд вважає такий висновок старшого уповноваженого УЗЕ в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України - Байрачного Вадима Івановича помилковим та передчасним.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Крім того, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Системний аналіз вказаних норм дозволяє стверджувати про те, що повноцінним власником є особа, яка одночасно має такі правомочності - володіння, користування, розпорядження. У випадку, коли ж у особи відсутня хоча б одна із вищевказаних правомочностей, то вона не може вважатися власником майна.

Разом із тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України).

Варто звернути увагу і на те, що за правилами статті 334 ЦК України: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях ЗУ "Про дорожній рух" та Порядку, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

ЗУ "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 ЗУ "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 910/11266/17 від 13 лютого 2018 року.

Вищевказане дозволяє стверджувати про те, що вітчизняний законодавець встановив особливу конструкцію щодо набуття права власності, в тому числі на транспортні засоби. Оскільки, особа може вважатися власником транспортного засобу лише після проведення державної реєстрації.

Отже, особа є власником транспортного засобу лише після проведення державної реєстрації. До моменту проведення необхідних реєстраційних дій така особа є лише законним володільцем, але не власником автомобіля.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу на те, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Разом із тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за корупційні правопорушення, у тому числі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (ч.2 ст. 172-6 КУпАП), слід врахувати: об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомити про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

З огляду на вищевикладене, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, оскільки транспортний засіб він набув у власність 21 серпня 2018 року, а 23 серпня 2018 року повідомив про суттєві зміни в майновому стані.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність даних про подію (час, місце, спосіб) адміністративного правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які дозволяють визначити ступінь суспільної небезпеки адміністративного правопорушення тощо.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що : «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" Европейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.»

На аркуші 11 протоколу № 410 старшим уповноваженим УЗЕ в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України - Байрачним Вадимом Івановичем зазначається, що фактичним моментом виявленого адміністративного правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_1 , що передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП є дата складання даного протоколу.

Проте, із цим не можна погодитися у зв`язку із тим, що складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлений фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони встановлені законодавством у сфері боротьби з корупцією.

Діючим законодавством чітко не визначено, який момент слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

22.02.2019 року старшим уповноваженим УЗЕ в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України - Байрачним Вадимом Івановичем було скеровано рапорт на ім`я начальника УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України полковнику поліції Розумяку Р.В.

Цього ж дня начальником УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України полковнику поліції Розумяку Р.В. було скеровано запит до в.о. начальника Харківської митниці ДФС України раднику податкової та митної справи 1 рангу Танцерову А.О. про надання належним чином засвідчених копій положення (устав) митного посту «Чугунівка» Харківської митниці ДФС, наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора митного поста «Чугунівка» Харківської митниці ДФС, особової справи ОСОБА_1 ; посадові обов`язки ОСОБА_1 , присягу державного службовця, інформацію щодо рангу та категорії державного службовця ОСОБА_1 ; копію документів щодо ознайомлення ОСОБА_1 з обмеженнями вимогами антикорупційного законодавства. Крім того, 13 березня 2019 року на адресу регіонального сервісного центру МВС в Харківській області начальником УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України полковнику поліції Розумяку Р.В. було скеровано запит про надання фотокопій документів які стали підставою реєстрації авто марки SUBARU FORESTER 2010 року випуску, який належить ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, датою виявлення ймовірного адміністративного правопорушення є 22 лютого 2019 року, а не дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, що датований 26 травня 2019 року.

Зволікання, як з проведенням ефективної перевірки, так і зі складенням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що станом на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП закінчилися.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Як видно з змісту ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ч.3ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ч.1ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищезазначене є підстави стверджувати про те, що провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та у зв`язку із закінченням строків визначених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.3ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно ч.1ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_1 вбачається своєчасне подання декларації, тому суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1ст.247КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-6 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.245,247,251,252,268,283,284,294 КУпАП,

ВИРІШИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , головного державного інспектора митного поста «Чугунівка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з моменту її постановлення через Печенізький районний суд Харківської області.

.

Суддя: В.А.Смирнов