18.04.2019 Справа № 756/3454/19
Унікальний № 756/3454/19
Провадження № 3/756/2039/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шестаковська Л.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка надійшла від Управління патрульної поліції в м. Києві відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 340318 від 01.03.2019 водій ОСОБА_1 01.03.2019 о 02:30 годині в м. Києві по пр-ту Оболонському 26 керував автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 , маючи при цьому ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідала обстановці). Від проходження на вимогу працівника поліції у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, порушивши тим самим вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. У спрямованій до суду заяві він свою вину не визнав та просив справу розглядати без його участі.

У відповідності до ст. 268 КУпАП, суд прийняв рішення розглядати справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі матеріалів, що є у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги приписи частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), беручи до уваги передбачене частиною першою статті 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з частиною другою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом було досліджено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, де видно як працівники поліції зупиняють транспортний засіб марки «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 , причиною зупинки якого є «орієнтування по моделі даного автомобіля». ОСОБА_1 пред`являє працівникам поліції посвідчення водія та свідоцтво на право реєстрації транспортного засобу. Вони, в свою чергу, ознайомившись з документами, тримають їх у себе та на прохання водія віддати їх, відмовляються повернути водієві його документи. Після цього працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує йому пройти огляд у встановленому законом порядку на стан сп`яніння, на що водій ОСОБА_1 погоджується. Однак, як виявилося, спеціальний прилад «Drager» у поліцейського екіпажу був відсутній, тому працівники поліції пропонують ОСОБА_1 чекати, допоки інший екіпаж не доставить необхідний прилад. Водій ОСОБА_1 погоджується чекати, проте просить працівника поліції повернути йому належні документи, на що працівник поліції відмовляється, мотивуючи це тим, що на даний момент відбувається розгляд справи. Спецприлад «Drager» досить тривалий час інший патруль не привозить, тому працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, після чого ОСОБА_1 в присутності двох свідків тепер уже відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, аргументуючи це тим, що працівники поліції не віддавали документи, належних доказів причини зупинки не надали, необхідного спец приладу для проходження огляду на стан сп`яніння на місці - при собі не мали.

Враховуючи викладене, дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, відеозапис, інші докази, суддя за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

Відповідно до п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують

увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкції), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За умови згоди водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та за умови подальшого незабезпечення працівниками поліції протягом тривалого часу такого огляду через відсутність у них відповідного необхідного спеціального приладу, наступне складання працівниками поліції щодо вказаного водія протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за нібито порушення ним вимог п. 2.5. ПДР є безпідставним та необґрунтованим.

Умисне затягування працівниками поліції достатньо простої процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на яку такий водій погоджується, та подальше не проведення такого огляду саме з їх вини, з безпідставним тривалим утримуванням у себе особистих документів водія, не утворює в діях такого водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку судді, з боку працівників поліції було штучно створено обстановку, в умовах якої водій повинен був протягом певного часу все ж відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах медичного закладу, тим самим спровокувавши таку відмову.

Пропозиція водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, за наявності згоди такого водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, суперечить п. 7 Інструкції та вимогам ч.ч. 2-3 ст. 266 КУпАП.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 130, 266, 247, 283, 284, 290, 291 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити з підстав п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи події та складу адміністративного правопорушення,

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Л.П.Шестаковська