Номер провадження: 33/813/219/19
Головуючий у першій інстанції Старіков О.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю: секретаря Ющак А.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців; стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмір 352,40 гривень.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05 жовтня 2018 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин у м. Одесі, по вул. Дальницьке шосе, керуючи транспортним засобом Nissan Micra НОМЕР_1 порушивши п.20.5 (в) Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України, проїхав залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофору.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 02.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року застосувавши до нього стягнення у виді штрафу в розмірі на розсуд суду, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року, мотивуючи його тим, що він неодноразово звертався до суду із вимогою надати йому копію постанови суду, оскільки під час розгляду справи резолютивна частина оголошена не була, а повний текст рішення не видавали посилаючись на те, що рішення не було підписано. Лише 27.12.2018 року ОСОБА_2 вдалося отримати копію постанови, про що є відповідний запис в матеріалах адміністративної справи.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а вимоги апеляційної скарги - задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із підпису ОСОБА_2 на звороті постанови від 28.11.2018 року (а.с.7), копію зазначеної постанови він отримав 27.12.2018 року. Також зі штемпеля апеляційного суду Одеської області на аркуші справи № 8 вбачається, що апелянт звернувся до апеляційного суду зі скаргою 02.01.2019 року, що свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.245 КУпАП провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП, визнає, також вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №075513 від 05.10.2018 року (а.с. 1), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.2).

Зазначені докази були досліджені судом першої інстанції і їм була дана відповідна оцінка суддею, який обґрунтовано визнав їх допустимими, достовірними і достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 123 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновком районного суду про існування достатніх підстав для накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.

Статтею 123 КУпАП передбачено, що порушення правил руху через залізничні переїзди, крім порушень, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частина друга зазначеної статті передбачає, що в'їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що, що суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обрав адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а не накладення штрафу, як передбачено санкцією статті, не взяв до уваги відсутність обтяжуючих обставин та те, що апелянта раніше не притягували до адміністративної відповідальності. Також, апелянт зазначає, що використовує автомобіль у робочих цілях, а позбавлення права керування ставить його у скрутне становище, на утриманні знаходиться малолітній син.

У судовому засіданні апелянт додатково повідомив про те, що під час вчинення ним адміністративного правопорушення шлагбаум перед залізничним переїздом не був опущеним, як того вимагають ПДР України, що стало причиною того, що він не вірно оцінив дорожню обстановку.

Апеляційний суд погоджується із такими доводами апелянта, вважає їх обґрунтованими та такими що підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_2 було накладене судом першої інстанції без дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст.123 КУпАП. і що районний суд не вірно прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців без оплатного вилучення транспортного засобу у його власника, оскільки судом не було встановлено будь-яких як обтяжуючих обставини, що могли б вплинути на призначення більш суворого, ніж найнижча межа, виду адміністративного стягнення.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв'язку з чим є достатні підстави для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м.Одеса від 28 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеса від 28 листопада 2018 року в частині позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами на строк шість місяців змінити та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

В іншій частині постанову Малиновського районного суду м.Одеса від 28 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда