Справа № 461/3249/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 33/811/665/19 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.

з участю: особи притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

прокурора - Вітковської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою судді Галицького районного суду м. Львова 28.05.2019,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює у Восьмому апеляційному адміністративному суді на посаді секретар судового засідання відділу забезпечення роботи першої судової палати за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 13,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 384,20 грн судового збору.

ОСОБА_1 визнана винною в тому, що вона, будучи секретарем судового засідання відділу забезпечення роботи першої судової палати Львівського апеляційного адміністративного суду, яка, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, у порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила про суттєві зміни у майновому стані, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На постанову судді ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та направити матеріали на розгляд Сихівського районного суду м. Львова.

Вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки в супереч вимогам ст. 7 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не було розглянуто на основі суворого додержання законності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. У даному випадку справа розглянута суддею не належного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з офіційним тлумаченням положення частини першої статті 276 в Рішенні Конституційного Суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015, - положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

На момент «вчинення правопорушення», апелянт перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, про що зазначала у своїх поясненнях, перебувала (проживала) та була зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 , яка знаходиться в Сихівському районі м. Львова, що підтверджується копією паспорта. Таким чином, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною, вона могла подати відомості про суттєві зміни у майновому стані лише через власний персональний електронний кабінет за місцем свого проживання, тобто справа про адміністративне правопорушення щодо неї повинна була розглядатись суддею Сихівського районного суду м. Львова.

Апелянт вважає, що згідно з ч. 2 ст. 293 КУпАП, якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Апелянт наголошує, що Департамент захисту економіки Національної поліції України, не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Відповідно до наведеного, посадові особи (уповноважені) ДЗЕ НП України, на підставі п. 4 розділу II Порядку, вправі, виключно, у випадку встановлення факту неподання декларації, або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціального уповноваженого суб`єкту у сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів скласти протокол про адміністративне правопорушення. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні докази, зокрема, матеріали перевірки чи інформація Національного агентства з питань запобігання корупції, щодо неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані. За вказаних обставин, у УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України не було підстав складати протокол про адміністративне правопорушення. Наявні в матеріалах справи докази, підтверджують відсутність умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи, поза увагою залишилось те, що перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною може визнаватись поважною причиною, яка перешкодила подати повідомлення про суттєві зміну в майновому стані у встановлений законом строк, що є окремою підставою для звільнення від відповідальності. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що працює в суді на посаді секретаря судового засідання, але не повідомила про суттєву зміну в майновому стані, оскільки перебувала у декретній відпустці та їй не було відомо про обов`язок повідомити про такі зміни. При цьому апелянт наполягла, що слухання справи здійснено неналежним судом по територіальності, а протокол про адміністративне правопорушення складений не уповноваженим на те органом. Прокурор Вітковська І.М. у суді апеляційної інстанції заперечила апеляційні вимоги ОСОБА_1

Заслухавши в суді апеляційної інстанції пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора Вітковської І.М., яка заперечила апеляційні вимоги та просила залишити постанову судді першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 256 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 172-6 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.

Згідно з ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір дарування квартири ОСОБА_1 датований 26 травня 2017 року на суму 510 473,00 гривень (а.с.11-12).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, тобто неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

На підставі Закону України «Про запобігання корупції» особа повинна подати повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані протягом десяти днів з моменту набуття права власності, тобто у даному випадку ОСОБА_1 повинна була подати такі відомості до 05.06.2017 включно.

Суддя першої інстанції у своїй постанові від 28 травня 2019 року визнала ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176-2 КУпАП.

При розгляді справи в суді першої інстанції суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясувала всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи й обґрунтовано дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується такими формами вини як умисел або необережність. Твердження апелянта про те, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу даного правопорушення є лише вина у формі умислу, не ґрунтується на нормах закону.

Суддя першої інстанції правильно визначила підсудність даної справи враховуючи, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , здійснюється з врахуванням юридичної адреси місця праці правопорушника, у даному випадку це вул. Саксаганського, 13, м. Львів, яке відноситься до Галицького району м. Львова. Прокурор наголосила, що у ОСОБА_1 , через перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не припинялися трудові відносини з Львівським апеляційним адміністративним судом у штаті якого вона числиться. Тобто у неї, як у державного службовця, яка займала посаду секретаря судового засідання, був обов`язок повідомити про суттєві зміни у майновому стані. Таке повідомлення не пов`язане з місцем її проживання у Сихівському районі м. Львова, оскільки перебування у декретній відпустці не відноситься до поважних причин не повідомлення НАЗК про суттєві зміни у майновому стані. На підтвердження цьому є факт отримання ОСОБА_1 договору дарування квартири, який нею 26.05.2017 був підписаний у нотаріуса. Тобто у ОСОБА_1 не було жодних перешкод подати відповідне повідомлення, але цього вона не зробила і вийшовши на роботу з декретної відпустки.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 то він був складений уповноваженою на те особою, а саме оперуповноваженим УЗЕ у Львівській області Смітюхом Ю.О. , а не НАЗК, оскільки в даному випадку не проводилася повна перевірка декларації. Згідно пп.1 п.1. ч. 1 ст. 255 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національної поліції) уповноважені на складання адміністративних протоколів за ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП. У даному випадку органом поліції в межах наданих законом повноважень встановлювався лише факт порушення встановленої законом вимоги про своєчасне подання такого повідомлення, а встановлення такого факту не передбачає, не вимагає і в принципі не потребує проведенні повної перевірки декларації, тобто з`ясування відомостей, зазначених у «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації...».

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд вважає необґрунтованими й до уваги не бере, крім того вони були предметом розгляду в суді першої інстанції таі суддя надала їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та направлення матеріалів справи на розгляд Сихівського районного суду м. Львова немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року, якою визнано винною ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена