Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/83/19 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Олексієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, працює монтером колії ПЧ-12 ст.Помічна, громадянина України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2019 року ОСОБА_3 визнано винним за те, що він 19.11.2018 року, о 18 годині 30 хвилин, на автодорозі сполученням Новоукраїнка - Піщаний Брід, що на території Добровеличківського району Кіровоградської області, керував автомобілем НОМЕР_2 та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову та визнати його невинним. Зазначає, що того дня він не був в стані алкогольного сп'яніння, а через шоковий стан в зв'язку з аварією його автомобіля він відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння та написав все, що диктували йому поліцейські. Зазначає, що не з'явився в суд, тому що знаходився на перепідготовці в навчальному артилерійському полку, а на засідання 17.01.2019 року він не встиг, оскільки автобус прибуває лише 08.30 год., а засідання було призначено на 08.10 год.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 надійшла до Добровеличківського районного суду 30 листопада 2018 року.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, та після двох відкладень розгляду справи, суд першої інстанції 17 січня 2019 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_3, врахувавши те, що ОСОБА_3 знаходився на військових зборах з 03 грудня по 24 грудня 2018 року. А згідно розписки від 27.12.2018 року повістку про виклик до суду на 08.10 17 січня 2019 року ОСОБА_3 було вручено особисто в суді першої інстанції 27 грудня 2018 року.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній три рази в судові засідання не з'явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи. Твердження апелянта, що він не встиг на судове засідання 17 січня 2019 року через те, що за графіком автобус на якому він їхав приходить до Добровеличківки лише о 08.30 год, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки про судове засідання, призначене на 17 січня 2019 року ОСОБА_3 повідомлявся особисто під розписку, та він мав змогу попередити суд першої інстанції, що він не встигне приїхати на визначений час в судове засідання та заявити клопотання про перенесення справи або призначення іншого часу розгляду, проте ОСОБА_3 даних дій не вчинив.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_3 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що в той день керував своїм автомобілем та на слизькій дорозі його занесло, він не впорався з керуванням та злетів у кювет, жодної машини він не зачепив. Після аварії він знаходився в шокову стані та отримав опіки лиця та руки, тому він не розумів, що за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння теж настає адміністративна відповідальність, а в поясненнях він написав все так, як йому сказали працівники поліції.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров'я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп'яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; а так само і відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд оцінює критично доводи апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт відмови від проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп'яніння підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 094508 від 19.11.2018 року, письмовими поясненнями самого ОСОБА_3, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6; відеозаписом, в яких зафіксовано факт відмови ОСОБА_3 від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків.

Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об'єктивності та суперечливості не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об'єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_3 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП при тих обставинах, які викладені в оскаржуваній постанові та підтверджені дослідженими доказами.

Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Але в разі відмови особи від проходження огляду на місці та згоди на проходження медогляду в закладі охорони здоров'я та безпосереднього його проведення там, такий проводиться в медичній установі лікарем за обов'язковим направленням поліцейського та його присутності. Відмова від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я також є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП та диспозиція даної статті ніколи не містила в собі право особи не проходити відповідний огляд на стан сп'яніння, якщо є підозра у працівників поліції для проведення такого огляду, без притягнення, в такому випадку, до адміністративної відповідальності. Тож твердження ОСОБА_3, що, він не винен, оскільки не знаходився в стані алкогольного сп'яніння, а відмовився від проходження огляду, тому що так йому продиктували поліцейські, апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню взагалі.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_3 19.11.2018 року реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

З огляду на викладене, вважаю, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду І.С. Олексієнко