ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №653/1080/19 Головуючий в І інстанції: Берлімова Ю.Г.
Провадження №33/819/285/19 Доповідач: Калініченко І.С.
Категорія: ч.1 ст.176-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду Калініченко І.С., за участі ОСОБА_1 захисника Зібрової Ірини Іванівни та прокурора Гончарова В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Генічеського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 , працюючи начальником відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Азовського моря-старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Державної Азовської морської екологічної інспекції, являючись суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), несвоєчасно, 22 жовтня 2018 року, без поважних причин, подала щорічну декларацію, особи уповновноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши прокурора який просив постанову суду залишити без змін, захисника яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при цьому суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто, за наявності останніх, відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Закон України «Про запобігання корупції», визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно пп. «в» п. 1 ч. 1ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування. Отже, посада ОСОБА_2 віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

Ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 являючись суб`єктом відповідальності, на яких поширюється дія цього Закону, несвоєчасно подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2017 рік, а саме 22 жовтня 2018 року о 20 годині 36 хвилин, в порушення вимог ч.1 ст.45 вказаного Закону, тобто після 1 квітня2018 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Згідно із вимогами ч. 1ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За таких обставин суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи, прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 порушила встановлені ч. 1 ст. 45 Закону терміни подання щорічної декларації, як наслідок - вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується: запитом НАЗК № 44-01/59977/18;відповіддю Державної екологічної інспекції України № 5-6-8912 від 21 грудня 2018 року;витягом з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - 1 арк.;витягом з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_2 ;копією рішення НАЗК № 2849 від 30 листопада 2018 року;копією рішення НАЗК № 9 від 11 серпня 2016 року;копією посадової інструкції головного спеціаліста відділу контролю за своєчасністю подання декларацій Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя;копією положення про відділ контролю за своєчасністю подання декларацій Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя;витягами з публічної частини сайту НАЗК;викликами та актами про неприбуття.

Даних щодо обставин, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_2 чи перешкоди для подачі до НАЗК декларації у встановлений законом строк апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови щодо визнання ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апелянта про те, що місцевий суд наклав стягнення на ОСОБА_2 поза межами строку накладення такого стягнення, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 26.03.2019 року зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є 22.10.2018 року, коли ОСОБА_2 фактично подала електронну декларацію, а днем виявлення даного правопорушення є дата складення протоколу уповноваженою особою про виявлення факту правопорушення, тобто 26.03.2019 року (а.с.6 протоколу).

Такі міркування апеляційний суд вважає помилковими і знаходить, що днем вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід вважати наступний день після закінчення строку, передбаченого для подання декларації, а саме 01 квітня року, наступного за звітним роком, як зазначено у п.1 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, зареєстрованим в МЮ України 15.07.2016 року за № 959/29089.

Що стосується дати виявлення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, то нею слід вважати день, коли уповноважений орган об`єктивно мав можливість поза усяким сумнівом виявити ознаки правопорушення в діях особи, здійснюючи в розумні строки перевірку отриманої інформації щодо особи, відносно якої здійснюється така перевірка. З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 року уповноваженою особою НАЗК був надісланий запит до місця роботи ОСОБА_2 (Державна екологічна інспекція України) з метою отримання доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, пов`язаного з корупцією (а.с.11). Відповідь на запит було надіслано 21.12.2018 року (а.с.12). Листом НАЗК від 24.01.2019 року ОСОБА_2 було повідомлено про факт вчинення правопорушення та запрошено до національного агентства для надання пояснень (а.с.60-61). Отже, починаючи з зазначеної дати уповноважений орган мав об`єктивну можливість зібрати відповідні докази та скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення і саме з цієї дати, на думку апеляційного суду, слід рахувати початок строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Крім того, як на це вказує сам прокурор, ОСОБА_2 за викликом НАЗК 05.02., 19.02., 05.03., та 26.03.2019 року не з`явилась до агентства і не надала пояснень, тобто з 24.01.2019 року ніяких нових фактичних даних зібрано не було і на підставі цих даних НАЗК було зроблено висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП.

Днем закінчення передбаченого ч.3 ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення, в такому разі, слід вважати 24.04.2019 року. Постанова суду якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП винесено тільки 22 травня 2019 року, тобто більше ніж через 3 місяці.

Оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ч.3 ст.38 КУпАП, закінчився, провадження в ній підлягало закриттю. Накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення поза межами цього строку є незаконним.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням (виявленням) адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, суд вважає, що висновок суду першої інстанції про встановлення винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП є правильним та спростуванню не підлягає.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 38, 247, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-6 КУпАП скасувати та провадження в справі щодо ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського апеляційного суду /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: І.С.Калініченко