ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/341/19 Головуючий в 1-й інстанції - Галущенко Ю.А.
Єдиний унікальний № 336/1289/19 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ч.1 ст.41 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кільдюшкіна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, 03.02.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 при звільненні найманого працівника ОСОБА_2 у день звільнення належних від роботодавця розрахункових сум у розмірі 9484,71 гр. не виплатив, чим порушив строки розрахунків при звільненні, що є порушенням законодавства про працю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.41 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з винесеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 відпрацювала згідно заяви про звільнення останній робочий 03.02.2019 року. Дійсно, 03.02.2019 року ОСОБА_2 прибула на місце роботи, але до роботи не приступила, так як відповідно до наказу субота та неділя не є робочими днями. Заява ОСОБА_2 від 03.02.2019 року була розглянута, їй був проведений розрахунок виплат, з яким вона була не згодна. Їй було запропоновано з`явитися у робочий день для вирішення питань та отримання необхідних їй виплат. Однак, остання вирішила звернутися до Головного управління держпраці у Запорізькій області. В подальшому на місце роботи вона не з`явилась та на телефонні дзвінки не відповідала. Таким чином, акт від 13.02.2019 року був складений з порушенням відповідних норм законодавства та не може бути підставою для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, вказана постанова суду прийнята на підставі акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, відповідно Порядку здійснення державного контролю за державним законодавством про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295. Проте, постановою Адміністративного апеляційного суду від 14.05.2019 року визнано не чинною постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Про деякі питання реалізації ст.295 Кодексу законів про працю, та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підставі викладеного, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кільдюшкіна О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову суду скасувати; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови суду отримав поштою 21.05.2019 року, апеляційну скаргу подав 27.05.2019 року, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження пропущений не був, тому апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначите наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з цим, суд першої інстанції, дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП послався лише на наявність в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення № ЗП627/563/АВ/П/ПТ від 13.02.2019 року щодо нього, акту перевірки № ЗП627/563/АВ від 13.02.2019 року, не з`ясувавши при цьому всіх обставин, що мають значення у справі, чим допустив формальний підхід до судового розгляду та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП є не доведеною поза розумним сумнівом виходячи з такого.

Так, умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, можуть бути, як посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, так і громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю. У цьому випадку, протокол складено щодо суб`єкта підприємницької діяльності в особі ОСОБА_1

Судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Суд не звернув увагу на наявний в матеріалах справи акт підписаний ОСОБА_1 та складений у присутності свідків, відповідно до якого ОСОБА_2 відпрацювала останній день, в цей же день їй нарахували заробітну плату і компенсацію за невідбуту відпустку, склали відомость на виплату грошових коштів, від підпису якої остання відмовилась, оскільки не була згодна з нарахованою виплатою (а.с.5).

Відповідно до табелю обліку робочого часу 01.02.2019 року ОСОБА_2 відпрацювала останній день перед звільненням, який припадав на останній робочий день неділі, а саме п`ятницю.

Розпорядженням №01-к від 01.02.2019 року за підписом ОСОБА_1 . ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням та постановлено виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 58 календарних днів, від ознайомлення та підпису якого вона відмовилась (а.с.7).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 01.02.2019 року ОСОБА_2 відпрацювала останній робочий день, який припадав на п`ятницю, в цей же день їй була нарахована заробітна плата та компенсація за невідбуту відпустку в розмірі 9484,71 гривень, субота та неділя були неробочими днями, а вже в понеділок він телефонував ОСОБА_2 та намагався віддати нараховані грошові кошти, однак остання не відповідала на дзвінки та одразу 04.02.2019 року звернулась зі скаргою до Головного управління держпраці у Запорізькій області.

Крім того, остаточний розрахунок був проведений 26.02.2019 року, про що свідчить розписка ОСОБА_2 , відповідно до якої остання не має будь-яких претензій (а.с.15).

Отже, матеріалами справи спростовуються висновки Головного управління Держпраці у Запорізькій області щодо наявності порушень з боку ОСОБА_1 , як працедавця, оскільки останній намагався провести остаточній розрахунок ОСОБА_2 в день її звільнення. А відтак і відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» ( заява № 926/08 від 20 вересня 2016 року) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Отже, з урахуванням викладеного та тих обставин, що у матеріалах цієї справи наявні лише протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки, що складені співробітниками Головного управління Держпраці у Запорізькій області, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, та самі по собі ці докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення не є беззаперечними, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність умислу ОСОБА_1 у правопорушенні в галузі охорони праці, є недоведеною поза розумним сумнівом, а відтак у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 336/1289/19