Справа № 297/209/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05.07.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Мишинчук Н.С., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Попович О.О., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року.

Цією постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнана винною в тому, що вона, будучи спеціалістом сектору з питань соціальних виплат та страхування, автоматизованої обробки інформації відділу грошових виплат і компенсацій управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації в період до 15.09.2017 року, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та яка є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту «в» пункту 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого терміну декларування, а саме 01.04.2018, опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2017 рік, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі. Вказує, що 14.09.2017 її було звільнено з посади спеціаліста сектору з питань соціальних виплат та страхування, автоматизованої обробки інформації відділу грошових виплат і компенсацій управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації і того ж дня нею було подано декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні. 01.04.2018 нею було подано декларацію як особою, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за наступний рік після припинення діяльності. В період коли вона займала посаду державного службовця їй повідомляли коли саме вона має подавати декларації та після звільнення також зателефонували 01.04.2018 та повідомили про необхідність подати декларацію, що нею в той же день було зроблено. Оскільки, в неї немає юридичної освіти, то вона не знала коли саме слід подавати декларації, при цьому, наміру приховати будь-яке майно у неї не було. Зазначає, що в її діях відсутній будь-який умисел на несвоєчасне подання декларації і матеріалах справи відсутні обґрунтовані докази на підтвердження суб`єктивної сторони вказаного правопорушення. Отже, за відсутності суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може наступати відповідальність, а тому вина у вчиненому є недоведеною та необгрунтованою, що є підставою для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Також вказує, що провадження у справі слід закрити на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що суд дійшов до хибного висновку щодо строку, з якого слід рахувати дату виявлення адміністративного правопорушення, рахуючи таку 11.01.2019, тобто дата складання протоколу. Так, НАЗК виявлено порушення антикорупційного законодавства в частині несвоєчасної подачі декларації щодо неї 22.05.2018 і вказаним органом її не було повідомлено про виявлене порушення. Управлінню захисту економіки в Закарпатській області ДЗЕ НП України про існування порушень законодавства стало відомо 03.12.2018, тобто більше 3 місяців. Посилаючись на практику ЄСПЛ наголошує, що суд мав рахувати днем виявлення правопорушення дату надходження первинної інформації про правопорушення до органу уповноваженого на складання протоколу. Вважає, що складання протоколу щодо неї тільки 11.01.2019 є бездіяльністю уповноважених органів, оскільки, починаючи з 01.04.2018 будь-яка уповноважена особа могла знайти її декларацію у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі декларацій, а отже виявити порушення законодавства. Також, посилаючись на вимоги ст. 6 Конституції України, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП зазначає, що вказана стаття не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього зазначає, що вона не являється особою, на яку поширюється вимога Закону України «Про запобігання корупції», оскільки закон містить вичерпний перелік осіб які зобов`язані подавати електронну декларацію. Оскільки 15.09.2017 вона звільнилася з Управління соціального захисту населення Берегівської РДА, а тому, вказаний закон з зазначеної дати на неї не поширюється, так само як і Закон України «Про державну службу», а тому притягнення її до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є неможливим та суперечить законодавству України. Щодо попередження про спеціальні обмеження встановленні Законом України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» вказує, що з таким її було ознайомлено в 2016 році та з моменту ознайомлення з таким попередженням до її звільнення пройшло більше 2 років і вона не пам`ятала, що саме там написано та чого вимагає законодавство. Разом з тим, дане попередження не містить вказівки про те, що після звільнення особа повинна подавати декларації саме до 01 квітня наступного року після звільнення. Також не міститься така вказівка і в ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Вважає, що наявні в матеріалах справи докази отриманні незаконно, не уповноваженим органом, а Берегівська РДА не мала права розголошувати її персональні дані. Крім того зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення №28 складений з порушенням, оскільки в такому невірно вказано її по батькові, і судом дана помилка не виправлена, хоча нею наголошувалося на вказане. Також додані до протоколу документи не можна визнати допустимими доказами, так як такі не завірені відповідно до вимог закону. Порушено її права на захист, оскільки їй було запропоновано написати пояснення, при цьому не роз`яснено її прав та обов`язків, зокрема на право на користування послугами адвоката і такі пояснення ОСОБА_2 просить не брати до уваги. НАЗК письмово протягом десяти днів, в порядку ч. 3 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції», не було повідомлено про факт неподання нею декларації, чи про необхідність вчинення будь-яких дій і їй не надавався строк у 10 днів для подачі декларації.

Також вказує, що суд в порушення вимог ст. 280 КУпАП не взяв до уваги та не дослідив її пояснення які надавалися нею в судовому засіданні, виніс необгрунтоване та формальне рішення, яке підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Попович О.О., які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, заперечення прокурора Цара І.І. дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Убачається, що суд першої інстанції розглядаючи справу, дотримав вимог ст. 245, 280 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи здобуті у судовому засіданні докази суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Обставини, про які зазначила в апеляційній скарзі апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції, яким суд дав обгрунтовану оцінку, з повнотою їх перевіривши та навівши мотиви прийнятого рішення.

Аналізуючи доводи апелянтів щодо недоведеності умислу на вчинення адміністративного правопорушення та корисливої мети таких дій, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Законом "Про запобігання корупції" визначено строк, протягом якого особа, яка є суб`єктом цього Закону повинна подати декларацію за минулий рік, тобто з 1 січня до 1 квітня щорічно ( ст. 45 Закону). Із зазначеними вимогами Закону ОСОБА_2 була обізнана, про що міститься попередження про спеціальні обмежені встановлені Законом " Про запобігання корупції", яке ОСОБА_2 підписала 11.05.2016 та у ньому міститься інформація щодо необхідності подання декларації, в тому числі після звільнення з посади ( а.с. 19).

Винність є обов`язковою ознакою складу будь-якого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 10,11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків, а вчиненим із необережності - коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення, або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Беручи до уваги пояснення ОСОБА_2 слід дійти висновку про необережну форму вини у її діях, що не виключає складу правопорушення.

Твердження апелянтки, що вона не є суб`єктом правопорушення, не заслуговує на увагу, оскільки абзацом 2, ч.2 ст. 45 Закону визначено, що "особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік".

Як встановлено, ОСОБА_2 була суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту «в» пункту 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки віднесена до державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування.

Таким чином є суб`єктом відповідальності за порушення вимог Закону.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення є необгрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховано строки накладення адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений на ОСОБА_2 відповідно до положень ст.48, ст.49 Закону "Про запобігання корупції" на підставі доручення НАЗК. З нього убачається, що порушення строку подання декларації ОСОБА_2 департаментом перевірки декларацій та моніторингу способу життя НАЗК було виявлено 22.05.2018.

УЗЕ в Закарпатській області доручення від НАЗК отримало 03.12.2018 ( згідно вхідного штемпелю за № 2412, а.с. 7-12). УЗЕ, здійснюючи перевірку та зібрання доказів відповідно до ст. 251 КУпАП, інформацію щодо вчинення правопорушення з місця проходження ОСОБА_2 державної служби отримала 21.12.2018 ( а.с. 16) .

Таким чином, з моменту виявлення і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення на час розгляду справи у суді спливли строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст. 38 КУпАП, а тому суд першої інстанції зобов`язаний був закрити провадження у справі.

Так, у відповідності до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже, на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, сплив трьохмісячний строк накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга в цій частині є підставною, тому постанова суду про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.294, 247 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП- у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя :