КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1476/2019 Суддя у першій інстанції: Скуба А.В.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

На обґрунтування вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд не перевірив доводи захисника, не пересвідчився в порушенні процедури скерування на освідування, не викликав інших заявлених свідків, не викликав працівника поліції, не встановив порушення вимог статті 266 КУпАП, не викликав зазначених в поясненнях свідків, внаслідок чого, поспішаючи, прийняв незаконне рішення.

Апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги невиконання постанови суду Дарницького районного суду від 08.01.2019 року щодо доопрацювання та щодо виправлення недоліків в Протоколі. Протокол до цих пір залишається не доопрацьований.

Також апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що строки притягнення до адміністративної відповідальності закінчилися о 03 год. 55 хв. ранку 26.02.2019 року.

Крім того апелянт зазначає, що як вбачається з відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції рядовим поліції Оруджевої К.Я. , що здійснювала оформлення даного адміністративного правопорушення на якому зафіксовано обставини з місця події, у порушення інструкції пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння лише у лікаря, а на місці за допомогою спеціального технічного пристрою не пропонувалось.

Апелент також звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейськими у встановленому законом порядку не направлялося водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Матківський Т.О., в котре не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялися, належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

З урахуванням змісту ч. 6 ст. 294 КУпАП, згідно якої неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник Матківський Т.О. неодноразово повідомлялись про призначені судові засідання, проте, до суду не з`являлися, подавали клопотання про відкладення судового розгляду, які судом апеляційної інстанції задовольнялися, та по справі було вислухано пояснення ОСОБА_1 та заявленого свідка ОСОБА_3 , тому враховуючи зазначене, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу без участі останніх у судовому засіданні.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАПвизначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду, під час її розгляду, були дотримані.

Зокрема, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 26.11.2018 року, о 03 год. 30 хв., рухаючись пр-том Григоренка у м. Києві, керував транспортним засобом марки «Кіа», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився у присутності двох свідків.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові впроходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння,у встановленому законом порядку у лікаря нарколога.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 , закерування транспортним засобом марки «Кіа», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло, той факт, що останній відмовився від проходженняогляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відеозаписом з камер поліцейських, з якого убачається, що ОСОБА_1 добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в лікаря нарколога, в присутності свідків, обґрунтувавши відмову тим, що поспішає на роботу.

Також під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника Матківського Т.О. було допитано свідка ОСОБА_3 , яка являється дружиною ОСОБА_1 , та яка пояснила суду, що в ту ніч їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що його зупинили поліцейські та обшукують його автомобіль, оскільки вони підозрюють, що він перебуває в наркотичному сп`янінні. Вона сказала своєму чоловіку, щоб він викликав поліцію, та нічого не підписував, вона чула по телефону, що проводиться обшук, та вона порадила ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Проте, дані пояснення свідка ОСОБА_3 ніяким чином не спростовують обставин інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а навпаки підтверджують дані обставини.

Наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта, що при прийнятті постанови та розгляді справи судом були порушені норми права, не встановлено в дійсності обставини справи, які мають значення для розгляду справи по суті. Справу розглянуто поверхнево, без надання належної оцінки наявним доказам, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Крім того судом першої інстанції перевірено посилання сторони захисту на те, що огляд ОСОБА_1 не проводився за допомогою технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, повністю спростовується положеннями п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 за № 1452/735, відповідно до якого, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу Iцієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чинним законодавством не передбачено.

При цьому відсутність такого направлення жодним чином не спростовує наявність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Крім того слід зазначити, що коли особа відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу, то в даному випадку, таке направлення взагалі є не доречним, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Судом першої інстанції також взято до уваги, що відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1376 ) не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Разом з тим будь-яких заборон внести до протоколу виправлення завірене належним чином в Інструкції немає.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення прізвище « ОСОБА_1 » було виправлено на « ОСОБА_1 » з проставлення відповідної печатки. Крім того, зі змісту долученого до матеріалів справи листа начальника Департаменту УПП у м. Києві, вбачається, що дійсно під час оформлення адміністративного матеріалу була допущена помилка в літері прізвища і правильним є прізвище ОСОБА_1 .

Таким чином працівниками поліції було вжито заходів на виконання вимог, викладених у постанові суду, і посилання сторони захисту на те, що протокол складено відносно іншої особи - Добовика, є неспроможними, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом також було перевірено твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення повністю спростовується наявним в матеріалах справи даними. Так, безпосередньо в протоколі про адміністративне правопорушення наявний підпис ОСОБА_1 , яким останній підтвердив, що тимчасовий дозвіл на право керування отримав. Крім того, з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що працівник поліції роз`яснює зміст складеного протоколу та пропонує отримати копію протоколу. Також відповідно до п. 12 Розділу ІІ вказаної Інструкції протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це. При цьому працівником поліції в протоколі проставлено відмітку про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності відмовилась як надати пояснення, так і поставити свій підпис.

Крім того, за наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.

Будь - якої імперативної вказівки на обов`язковість проставлення підписів свідків взагалі у протоколі про адміністративне правопорушення не міститься.

Таким чином відсутність інформації щодо свідків не може свідчити про неналежне оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та бути безумовною підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції перевірене посилання на те, що пояснення свідків є неналежним доказом, оскільки будь - яких спеціальних вимог для пояснень свідків не передбачено, тому відібрання пояснень свідків на бланку не суперечить вимогам закону, і жодних сумнівів у їх достовірності не викликають.

Судом першої інстанції також перевірено посилань захисника про закінчення 3 місячного строку для накладення стягнення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений час його вчинення 03год. 30 хв. 26.11.2018 р., а розгляд справи розпочався о 10 год. 45 хв. 26.02.2019 р., то вони є безпідставними виходячи з наступного. Так, згідно з положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Таким чином точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення. Крім того, за загальним правилом при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця, якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа. Таким чином 26.02.2019 року не виходить за межі строку, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не було допитано свідків, є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 272 КУпАП, не передбачається обов`язкового допиту свідків в судовому засіданні.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що суддею першої інстанції перевірено всі доводи сторони захисту, надано їм юридичну оцінку, на спростування, яких під час апеляційного розгляду не надано будь яких доказів, посилання апелянта, що суд не перевірив доводи захисту не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведеною, а доводи апеляційної скарги про недоведеність його винуватості у вчиненні правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич