Справа № 128/498/19
Провадження № 33/801/551/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі , суд першої інстанції виходив з того, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_2 20.02.2019, на момент розгляду справи строк, передбачений ст. 38 КУпАП закінчився, що є підставою для закриття провадження у справі, при цьому вина правопорушника не встановлюється.

Не погоджуючись з даною постановою потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, встановити винуватість водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права та не повно з`ясував усі обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд не встановив наявності або відсутності вини особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто в постанові судді питання вини ОСОБА_2 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишилося невирішеним.

Указує, що дана обставина має суттєве значення, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а не встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є суттєвою перешкодою для отримання у зв?язку з цим матеріального відшкодування.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи. Причини неявки, з врахуванням думки ОСОБА_1 , були визнані судом неповажними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суддя вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, судом першої інстанції не досліджувалося питання щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а лише зазначено про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Саме вказана обставина стала підставою для звернення скаржника з апеляційною скаргою оскільки, на його думку, закриття провадження за нереабілітуючою підставою не призводить до поновлення його прав.

В контексті наведеного слід зауважити, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Отже, враховуючи факт спливу строку накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд закрив провадження по справі відносно ОСОБА_2 на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП при цьому не заслухав справу по суті і не встановив вину правопорушника, суддя вважає необґрунтованими та до уваги не приймає.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що після закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати докази та встановлювати обставини справи, а також виявляти причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення.

Зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати що судом першої інстанцій неправильно застосовані норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що висновки місцевого суду є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко