Справа №: 646/123/19
Провадження № 3/646/150/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.19 року м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю., за участю секретаря Сімоненко К.Ю., прокурора Трифонова П.В., особи відносно якої складено протокол - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого начальником відділу господарського забезпечення Харківського апеляційного суду, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а,

за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 9 від 08.01.2019 року, складеного оперуповноваженим управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, будучи відповідно до п.п. «В», п. 1 ч. 1, ст. 3 Закону України « Про запобігання корупції» державним службовцем, перебуваючи на посаді начальника відділу господарського забезпечення Апеляційного суду Харківської області, є субєктом на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» субєктом декларування, примітки до статті 172-6 КУпАП субєктом правопорушення, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме, 04.04.2017, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 зявився, з протоколом про адміністративне правопорушення № 9 від 08.01.2019 року не погодився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що він не мав умислу на вчинення корупційного злочину, в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення. Пояснив, що заповнив щорічну Е-декларацію ще 20.03.2017, зберіг у статусі «проект» на сайті, однак, у звязку з технічною помилкою офіційного сайту НАЗК 28.03.2017 виявилося, що збережена декларація зникла з документів у статусі «проект». Після чого він знов зробив декілька спроб заповнити щорічну Е-декларацію та оприлюднити її. 04.04.2017 він вирішив перевірити подану ним декларацію та виявив, що внесені ним 28.03.2018 дані не збереглися. Того ж дня, ним втретє було заповнено та подано електронну декларацію.

Під час судового засідання прокурор Трифонов П.В. зазначив, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, у звязку з чим він просить накласти на правопорушника адміністративне стягнення.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1, який притягується до адміністративної відповідальності, позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством».

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 з 14 вересня 2015 року по теперішній час працює в Харківському апеляційному суді та обіймає посаду начальника відділу господарського забезпечення, про що свідчить наказ № 04-09/116-ос від 14.09.2018, виданий в.о. керівника апарату Апеляційного суду Харківської області.

Таким чином, ОСОБА_3 є суб'єктом декларування, відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції».

Судом встановлено, що дії щодо подання Е-декларації, відповідно до вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1, як суб'єкт декларування, почав виконувати з 20.03.2017. Про неможливість подання Е-декларації у звязку з технічними проблемами на сайті НАЗК він дізнався 04.04.2017. Тобто з 20.03.2017 ОСОБА_1 виконав усі необхідні дії щодо подання Е-декларації. Фактично щорічна Е-декларація за 2016 рік подана ним 04.04.2017.

Вимогами ст. 280 КУпАП, на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов'язок з'ясувати не лише те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст.10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст.11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки несвоєчасного подання декларації, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На таку позицію вказала судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання щорічної Е-декларації заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються фактом виконання ОСОБА_3 усіх необхідних дій для подачі з 20.03.2017 щорічної Е-декларації за 2016 рік.

Окрім цього, під час розгляду справи не було встановлено мотивів у ОСОБА_3 на несвоєчасне неподання Е-декларації, оскільки вказана декларація подана ним в подальшому із незначним запізненням.

Таким чином, суддею встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки суб'єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Долучені до справи докази, які вивчені суддею, не містять доказів, які доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, оскільки не містять будь-яких даних, що вказують на усвідомлення особою протиправного характеру вчиненої дії, передбачення шкідливих наслідків, бажання чи свідоме допущення їх настання.

За таких обставин, відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247 п.1, 283, 284 КУпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя - Ю.Ю. Сіренко