КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Занудіна С.М.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, стягнуто судовий збір в сумі 352,40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 9 червня 2018 року о 00 годині 27 хвилин, по вул. Г. Хоткевича, 5, у м. Києві, керував власним автомобілем «Шевроле» державний номерний знак НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці); від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДРУкраїни, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП України, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (правопорушення вчинено 30 листопада 2017 року).

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував положення, передбачені ст. 266 КУпАП, оскільки він не погодився чекати поки привезуть прилад «Драгер» і хотів пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, а у складеному протоколі невірно зазначено відомості про суть адміністративного правопорушення.

Відповідно до змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що був тверезий та не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а після висловлених підозр щодо стану сп`яніння та повідомлення його про проведення експрес тесту на приладі «Драгер», який необхідно було чекати, поки його привезуть інші працівники поліції, він не погодився чекати, тому що працівники поліції не могли повідомити про конкретний час, протягом якого прилад «Драгер» буде доставлений.

Крім того, як наголошує в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , технічний пристрій «Драгер» не внесений до Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР України.

Окрім того, апелянт вказує, що він вважав, що лише лікар відповідного закладу охорони здоров`я може компетентно провести огляд та констатувати факт того, що він тверезий, але працівники поліції категорично відмовили йому в проведенні огляду лікарем у закладі охорони здоров`я, не зважаючи на його заперечення.

Своїми діями, як вважає апелянт, працівники поліції не дотримались положень, передбачених ст. 266 КУпАП, а тому він був змушений особисто звернутись до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» 9 червня 2018 року о 02 год. 55 хв. для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що у нього ознак сп`яніння не виявлено.

Також ОСОБА_1 вказує, що посилання суду на те, що ним було досліджено письмові пояснення свідків є незаконним, оскільки такі пояснення відбиралися не у вільній формі, а заповнювалися поліцейськими як бланк, що фактично виключало можливість відображення свідками всіх істотних обставин події у спосіб, в який дані особи безпосередньо сприймали їх.

Зокрема апелянт зазначає про те, що у своїх поясненнях свідок ОСОБА_2 . зазначає, що 8 червня 2018 року о 00 год. 39 хв. він був запрошений співробітниками патрульної поліції в якості свідка при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно нього (апелянта), хоча протокол БД № 096111 складений не 8 червня 2018 року, а 9 червня 2018 року. В поясненнях свідка ОСОБА_3 взагалі зазначена тільки дата «8», а місяць та рік не зазначені зовсім.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Занудіна С. М . на підтримку апеляційної скарги, опитавши свідків, переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, як і не вбачає підстав для скасування постанови місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, що підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , відеозаписом події, яка мала місце 9 червня 2018 року, та обґрунтовано дійшов висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (правопорушення вчинено 30 листопада 2017 року) (ас. 13-14).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , 9 червня 2018 року о 00 год. 27 хв. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДРУкраїни, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП України (ас. 1).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про те, що лише лікар відповідного закладу охорони здоров`я може компетентно провести огляд та констатувати факт того, що він ( ОСОБА_1 ) тверезий.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що інкримінованого йому правопорушення не вчиняв. На місці події свідків не було, і не зрозуміло, як свідки на відстані могли почути різкий запах алкоголю з порожнини рота, неправомірної вигоди працівникам поліції не пропонував. До закладу охорони здоров`я не поїхав, оскільки з моменту зупинки пройшло більше двох годин. Від проходження огляду відмовився тільки з власних переконань, на той момент думав, що так буде правильно.

Вказані пояснення ОСОБА_1 спростовують доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

В апеляційному суду захисник Занудін С.М. просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, та послався на те, що пояснення свідків складено з порушеннями, свідки не надавали вільні пояснення, а на відеозапису події їх (свідків) не зафіксовано, в пояснення вносились виправлення. Пояснення датовані 9 червня 2018 року, але відбирались фактично 8 червня. На думку захисника, працівниками поліції не дотримана процедура оформлення адміністративного матеріалу та встановлений законом порядку проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Більш того, як наголосив захисник, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд у лікаря нарколога, про що є відповідні дані, і за результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційному суді допитаний свідок ОСОБА_5 пояснив, що ввечері їхав на велосипеді, був запрошений працівниками патрульної поліції як свідок того, що водій в стані алкогольного сп`яніння відмовляється проходити освідування. Працівники патрульної поліції взяли у нього ( ОСОБА_5 ) документи. По часу він там перебував близько на 15 хвилин. На місці події був також ще один свідок. Подія розвивалась наступним чином: вони разом з працівникам поліції підійшли до водія, у якого працівники поліції в їх присутності запитали, чи погоджується водій пройти тест за допомогою приладу «Драгер» або поїхати на експертизу. Дату події він ( ОСОБА_5 ) не пам`ятає. Пояснення заповнювали працівники патрульної поліції, а він ( ОСОБА_5 ) їх читав. Що стосується дати, яка зазначена в поясненнях, то він не звернув на це уваги, оскільки було пізно. Те, що було написано в поясненнях відповідало дійсності. Водій дійсно відмовився і від проходження тесту за допомогою «Драгер», і у лікаря.

Апеляційним судом переглянуто відеозапис з нагрудного відеореєстратора, якій міститься в матеріалах справи, на якому зафіксовано, що працівники поліції спілкуються з водієм ОСОБА_9 , повідомляють про наявність ознак сп`яніння у нього. Поліцейський вказує на те, що ОСОБА_1 пропонується три варіанти: огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгеру», у лікаря в лікарні або відмова від огляду, за що передбачена відповідальність. ОСОБА_1 відмовляється. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 повторно пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», однак останній відмовляється, і вказує про те, що в силу певних обставин випив. Працівник поліції зазначає, що дії ОСОБА_1 - злочин, на що ОСОБА_1 просить про допомогу. В подальшому з відеозапису вбачається, як ОСОБА_1 пред`являє документи, а поліцейський говорить, щоб ОСОБА_1 не перебував на проїзній частині. Поліцейський зауважує, що ОСОБА_1 рухався без увімкнених покажчиків повороту, на проїзній частині створював аварійні ситуації, з чим ОСОБА_1 погоджується. В подальшому інспектор патрульної поліції пропонує ОСОБА_1 пройти тест за допомогою приладу «Драгер» або проїхати до закладу охорони здоров`я «Соціотерапія». В подальшій розмові ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 відмовляється від проходження будь-якого огляду з посиланням на те, що це його така принципова життєва позиція. В подальшому працівники патрульної поліції зупинили двох свідків, в присутності яких ОСОБА_1 заперечує, що він рухався за кермом автомобіля та вказує на те, що поліцейські до нього ( ОСОБА_1 ) упереджено відносяться. Працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» подія фіксується на відео з нагрудної камери. В подальшому працівники поліції намагаються з`ясувати, де ОСОБА_1 працює, на що останній повідомляє, що служить Батьківщині . Далі на відео зафіксована сварка між ОСОБА_1 та працівниками патрульної поліції з нецензурною лайкою. Наступний файл починається тим, що працівник поліції називає ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , оголошує зміст протоколу без зазначення відомостей свідків та звертає увагу на те, що не може назвати анкетні дані свідків, оскільки це є порушенням закону. Повідомляє також інспектор про те, що розгляд справи відбудеться за викликом в Дніпровському районному суді м. Києва, вручає тимчасовий дозвіл та роз`яснює, що тимчасовий дозвіл дійсний з документом, що підтверджує особу - паспортом, а також роз`яснює порядок та строки оскарження постанови за ч. 2 ст. 122 КУпАП. За кермом автомобіля знаходиться особа, яка перебувала разом з ОСОБА_1 , та яка зобов`язується довезти ОСОБА_1 за адресою.

Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, на якому зафіксовано обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер», у лікаря нарколога, спростовуються як доводи апеляційної скарги про порушення процедури проведення щодо ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, так і пояснення самого ОСОБА_1 по обставинах подій, які відбулися.

Доводи апелянта про те, що технічний пристрій «Драгер» не внесений до Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень ПДР України є необґрунтованим, з огляду на таке.

1 січня 2016 року на територію України набрав чинності новий Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон), яким не передбачено проведення державних випробувань ЗВТ, натомість передбачено здійснення оцінки відповідності законодавчо регульованих ЗВТ вимогам технічних регламентів.

На вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, поширюється дія Технічного регламенту законодавчо регульованих ЗВТ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року № 94, яка набрала чинності 4 вересня 2016 року (далі - Технічний регламент).

Згідно з частиною першою статті 11 та частинами першою і другою статті 28 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» відповідність введеної в обіг, наданої на ринку або введеної в експлуатацію в Україні продукції вимогам усіх чинних технічних регламентів, які застосовуються до такої продукції, є обов`язковою, за винятком випадків, визначених у зазначених технічних регламентах та статті 12 цього Закону (особливості перехідних періодів застосування технічних регламентів).

У випадках, визначених у технічних регламентах, якими передбачене застосування процедур оцінки відповідності, виробник або уповноважений представник (від імені та під відповідальність виробника) повинен складати декларацію про відповідність.

У декларації про відповідність заявляється про те, що виконання вимог, які застосовуються до продукції та визначені у відповідних технічних регламентах, було доведено.

Відповідно до пунктів 22 та 56 Технічного регламенту виробники:забезпечують супроводження ЗВТ, які вони вводять в обіг, зокрема копією декларації про відповідність. Тобто, саме виробник (або за письмовим дорученням його уповноважений представник) складає декларацію, якою бере на себе відповідальність за відповідність ЗВТ вимогам, визначеним у Технічному регламенті.

У декларації про відповідність зазначається, зокрема, інформація про видані призначеним органом з оцінки відповідності сертифікати.

Тобто, для ЗВТ, які введені в обіг з 4 вересня 2016 року, виробник ЗВТ повинен складати декларацію про відповідність, а імпортери та розповсюджувачі забезпечити супроводження таких ЗВТ декларацією про відповідність, крім перехідного періоду, визначеного пунктом 5 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, згідно з яким сертифікати відповідності ЗВТ затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Згідно з пунктом 3 наказу Мінекономрозвитку від 13 липня 2016 року № 1161 «Деякі питання ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки», зареєстрованого в Мін`юсті 3 серпня 2016 року за № 1081/29211, ДП «Укрметртестстандарт» забезпечує зберігання до 1 січня 2019 року інформації про затверджені типи ЗВТ, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом до Державного реєстру ЗВТ.

Станом на 31 грудня 2015 року до Державного реєстру ЗВТ було занесено газоаналізатори Alcotest ..., Interlock XT (зокрема, виконання з умовним позначенням Alcotest 6820, призначений для вимірювання вмісту парів етилового спирту у повітрі, що видихається людиною), виробництва фірми Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, номер за Державним реєстром У788-14, та видано сертифікат відповідності ЗВТ затвердженому типу № UA-MI/2-4574-2014 від 1 вересня 2014 року, який був чинним до 27 березня 2017 року.

Законодавчо регульовані ЗВТ, у тому числі вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається людиною, які перебувають в експлуатації підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту відповідно до статті 17 Закону.

Посилання ОСОБА_1 про те, що своїми діями працівники поліції не дотримались положень, передбачених ст. 266 КУпАП, а тому він був змушений особисто звернутись до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» 9 червня 2018 року о 02 год. 55 хв. для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що у гр. ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, не спростовує порушення ОСОБА_1 . п. 2.5 ПДР України після зупинки транспортного засобу та до часу його само звернення до КМНКЛ «Соціотерапія».

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у своїх поясненнях свідок ОСОБА_11 зазначає, що 8 червня 2018 року о 00 год. 39 хв. він був запрошений співробітниками патрульної поліції в якості свідка при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , хоча протокол БД № 096111 складений не 8 червня 2018 року, а 9 червня 2018 року, а в поясненнях свідка ОСОБА_3 взагалі зазначена дата «8», а місяць та рік не зазначені зовсім, заслуговують на увагу. Однак, з урахуванням пояснень свідка ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції та відеозаписом подій, які розпочаті 8 червня 2018 року, а закінчені 9 червня 2018 року, вказані технічні помилки не впливають на встановлені судом першої інстанції обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду постанови суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що підписи свідків у протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях різняться між собою, то, на думку суду, вони є суб`єктивним сприйняттям захисника та спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції, який підтвердив належність його підписів у протоколі про адміністративне правопорушення та в поясненнях, а також зазначив, що він та другий свідок знайомились з документами та підписували їх.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першоюцієї статті.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З наявної у справі сукупності доказів, в тому числі з відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксована відмова водія ОСОБА_1 на вимогу працівників патрульної поліції пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд в закладі охорони здоров`я з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України. З огляду на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (правопорушення вчинено 30 листопада 2017 року, дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, постанова місцевого суду є законною, вмотивованою, обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва