Єдиний унікальний номер 225/1620/19 Номер провадження 33/804/461/19

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Акуленко В.В., за участю захисника Саєнка О.М., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову судді Дзержинського міського суду Донецької області від 28 травня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Торецьк Донецької області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 384,20 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , 06 березня 2019 року, о 14:15, у м. Торецьк по вул. Маяковського, 1, керував транспортним засобом ЗАЗ Daewoo д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від продування алкотестера «Alkotest 6810» та проходження медичного огляду в установленому законом порядку на виявлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначене порушення зафіксоване у протоколі ОБ № 70063.

Крім того, за протоколами про адміністративне правопорушення ОБ 70056 та ОБ 70064 від 06 березня 2019 року, які також складено за порушення ОСОБА_1 . п. 2.5 ПДР о 14:45 та 15:16, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, а саме через встановлену судом провокацію їх вчинення з боку органів поліції, а відтак явну недопустимість цих протоколів.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що не був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи 28 травня 2019 року, що позбавило його можливості звернути увагу суду на обставини, що виключали можливість його притягнення до адміністративної відповідальності, чим порушено його право на захист. Крім того, він є інвалідом II групи, а не має сплачувати судовий збір на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Перевіривши матеріали слід зазначити наступне.

Факт недопустимості протоколів ОБ 70056 та ОБ 70064 відносно ОСОБА_1 та закриття провадження в цій частині ніким не оскаржується та на підставі ст. 294 КУпАП не перевіряється.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КуПАП за протоколом ОБ № 70063 підтверджуються поясненнями, допитаного в суді свідка ОСОБА_2 та не заперечуються самим апелянтом в частині керування транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, слід зазначити, що підставою визнання недопустимими протоколів ОБ 70056 та ОБ 70064 стало невиконання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП щодо відсторонення особи з ознаками сп`яніння від керування транспортним засобом та подальше вже безпідставне складання вказаних протоколів.

Разом з тим, перша зупинка ОСОБА_1 , запропонований йому порядок огляду та здійснена процедура оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за п.2.5 ПДР України вказують на допустимість протоколу ОБ № 70063, а відтак разом із сукупністю наведених вище доказів підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, його вина у вчиненні вказаного правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо допущеного на думку апелянта порушення права на захист, що полягає у не здійсненні його належного виклику у судове засідання 28 травня 2019 року, слід зазначити наступне.

Так, вимоги ст. 268 КУпАП щодо участі у справі про адміністративне правопорушення особи, що притягується до адміністративної відповідальності дійсно направлені передусім на реалізацію права на захист під час судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що фактично повне з`ясування обставин справи та допит свідків були здійснені в судовому засіданні, що відбулось 23 квітня 2018 року та було проведено за участю апелянта та його захисника.

Подальші судові засідання, що були призначені на 14 та 21 травня 2019 року відкладались для виклику свідків, які так і не з`явились до суд. 28 травня 2019 року була проголошена постанова судді. При цьому жодного розгляду та з`ясування обставин справи не здійснювалось.

За таких обставин, відсутність апелянта в судових засіданнях 21 та 28 травня 2019 року жодним чином не вплинула та не могла вплинути на реалізацію ним свого права на захист.

Доводи ОСОБА_1 про зворотнє не є слушними, оскільки жодних нових відомостей, які б вплинули на результат розгляду його справи він апеляційному суду не надавав.

Крім того, за відсутності апелянта під час судових засідань 21 та 28 травня 2019 року його інтереси представляв професійний захисник, який і пояснив суду 28 травня, що його підзахисний повідомлений про час та дату слухання, проте з невідомих йому причин не з`явився, що саме і стало підставою для оголошення постанови без участі апелянта..

Отже, фактично апелянт в суді першої інстанції в повному обсязі реалізував своє право на захист, зокрема надав суду пояснення, долучив документи, заявив клопотання, залучив захисника та прийняв участь у допиті свідків.

Сам же ОСОБА_1 , достеменно знаючи про здійснення відносно нього судового провадження не здійснив жодних дієвих кроків щодо повідомлення суду про свій лікарняний.

Більш того, подавши апеляційну скаргу, апелянт взагалі поїхав з країни, що підтверджується письмовими поясненнями його матері.

Вказані обставини свідчать про недобросовісну та пасивну процесуальну поведінку ОСОБА_1 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, та вказують на те, що його доводи про порушення права на захист зумовлені лише прагненням уникнути відповідальності за вчинене у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Крім того, за наявності достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 обізнаний про здійснення відносно нього судового провадження та враховуючи фактичне небажання апелянта приймати участь у апеляційному розгляді, що підтверджується даними про його виїзд за кордон, розгляд справи, зважаючи на встановлені строки, було проведено в його відсутності, проте за участю залученого ним захисника.

Враховуючи викладене, постанова судді в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Підстави для її скасування відсутні.

Разом з тим, оскаржуване рішення підлягає зміні, в зв`язку з безпідставним стягненням зі ОСОБА_1 судового збору.

Так, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Таким чином, вказівка суду на стягнення зі ОСОБА_1 судового збору підлягає виключенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського міського суду Донецької області від 28 травня 2019 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині стягнення судового збору.

Виключити з резолютивної частини постанови вказівку на стягнення зі ОСОБА_1 судового збору у розмірі 384,20 грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя