Провадження № 3/761/4154/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хардіна О.П., за участю прокурора - Дяченка В.П., захисника Яковлєвої С.А., особи стосовно якої складено протокол Нижник Л.Р.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області, громадянки України, працюючої на посаді головного бухгалтера у ПРАТ Готельний комплекс «Братислава», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , у період часу з 26.11.2015 року по 27.01.2017 року працюючи на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок у телекомунікаційній та ІТ сферах управління аудиту у сфері торгівлі та послуг ГУ ДФС у м.Києві, будучи державним службовцем категорії «В» відповідно до підпункту «в» п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюються дія ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 2 ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», після припинення 27.01.2017 року виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виконання функцій держави, 03.05.2018 року несвоєчасно без поважних причин подала в установленому частиною першою цієї статті порядку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (після звільнення), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

24.01.2017 року наказом Головного управління ДФС у м.Києві №52-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок у телекомунікаційній та ІТ сферах управління аудиту у сфері торгівлі та послуг ГУ ДФС у м.Києві з 27.01.2017 року за угодою сторін.

Отже, ОСОБА_1 будучи звільненою 27.01.2017 року з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок у телекомунікаційній та ІТ сферах управління аудиту у сфері торгівлі та послуг ГУ ДФС у м.Києві, а отже припинивши діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язана до 00.00 год. 01.04.2018 року, подавати в установленому ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (після звільнення), лише 03.05.2019 року.

Згідно протоколу, датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є наступний день після закінчення кінцевої дати подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (після звільнення), тобто 01.04.2018 року.

Фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-6 КУпАП, слід вважати дату зібрання всіх матеріалів перевірки та складання адміністративного протоколу, тобто 24.04.2019 року.

ОСОБА_1 та її захисник Яковлєва С.А. заперечували обставини викладені у протоколі, вказали, що ОСОБА_1 дійсно 03.05.2018 року подала декларацію після звільнення за 2017 рік, оскільки вона не знала, що необхідно подавати декларацію після звільнення, крім того раніше подати декларацію у ОСОБА_1 не було можливості через технічну несправність сайту НАЗК. Просили врахувати, що у неї хвора мати, син навчається, який перебуває на утриманні ОСОБА_1 Вказали, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення пройшли строки притягнення до адміністративної відповідальності, який необхідно пов`язувати на їх думку з фактичним виявленням адміністративного правопорушення.

Під час судового розгляду справи прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення.

Дії особи, поведінка якої є предметом дослідження, у кожному випадку потрібно оцінювати у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону, виконувати інші вимоги щодо судового контролю.

Згідно з частиною 2 пункту 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є зокрема: в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Судом встановлено та учасниками справи не оспорювалось, що ОСОБА_1 , 03.05.2018 року несвоєчасно подала в установленому декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (після звільнення).

Проте, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 24.04.2019 року, датою вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, яке не є триваючим, є дата несвоєчасного подання декларації, тобто 03.05.2018 року. Проте в протоколі містяться суперечності і одночасно вказано про дату вчинення адміністративного правопорушення 01.04.2018 року коли особою будь-яких активних дій, які полягають у несвоєчасному наданні декларації, не вчинялося. Фактичним моментом виявлення правопорушення особа, яка склала протокол, вважає дату зібрання всіх матеріалів перевірки та складання протоколу, тобто 24.04.2019 року.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ГУ ДФС у м.Києві, в порядку ч.2 ст. 49 ЗУ «Про запобігання корупції» надіслало Національному агентству з питань запобігання корупції повідомлення №14987/9/26-15-04-26 від 14.04.2018 про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації за 2017 (після звільнення). Дане повідомлення було зареєстроване в Національному агенті з питань запобігання корупції 29.05.2018 року. А тому саме цю дату слід вважати днем виявлення адміністративного правопорушення.

Крім того, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є наступний день після закінчення кінцевої дати подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (після звільнення), тобто 01.04.2018 року.

Проте ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбачає вчинення активних дій, пов`язаних з поданням такої декларації. Про вчинення активних дій у виді несвоєчасного подання декларації складено також протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, пов`язувати подію адміністративного правопорушення з датою 01 квітня 2018 року, як це зазначено в протоколі, коли жодних активних дій, пов`язаних з несвоєчасним поданням електронної декларації ОСОБА_1 не вчинялося, відсутні підстави і таким чином зазначення дати вчинення адміністративного правопорушення в протоколі не підтверджується фактичними даними в матеріалах справи, у зв`язку з чим суддя дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-6 КУпАП.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252). Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Таким чином, оскільки в суді не доведено наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення, уповноваженою особою при складанні протокола не визначено чітко дата вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-6 КУпАП, такі обставини виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172 -6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна