Провадження № 3/537/867/2019
Справа № 537/3064/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.

прокурора Романова Я.В., Кравченко Я.Ю.,

особи, відносно якої складено протокол, ОСОБА_1 ,

захисник Лазоренко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в місті Кременчуці Полтавської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця міста Кременчука Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 269 від 16.07.2019 року наказом ДФС України № 2360 - о від 03.08.2015 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Наказом ДФС України № 2597 - о від 29.12.2018 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом про звільнення, про що останній поставив особистий підпис та в цей день під розписку видано трудову книжку, а тому останній зобов`язаний подати декларацію за період не охоплений раніше поданими деклараціями, не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався або повинен був дізнатися про таке припинення, тобто не пізніше 07.03.2019 року.

Однак, згідно інформації розміщеної на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) ОСОБА_1 подано декларацію до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, лише о 12:40 год. 21.05.2019 року.

Отже, ОСОБА_1 , будучи першим заступником начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, відповідно до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року, примітки до ст.172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч.2 ст.45 вказаного Закону, несвоєчасно, без поважних причин, після двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення(07.03.2019 року), а саме о 12:40 год. 21.05.2019 року подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим умисно вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що бажає мати захисника адвоката Лазоренка Р.В., а тому прохав надати час для конфіденційного побачення з адвокатом з метою ознайомлення з протоколом, напрацювання правової позиції, з приводу незаконних дій працівників правоохоронних органів, надання пояснення в присутності та за участю адвоката, а також бажав ознайомитися з матеріалами, які стали підставою для складання незаконного протоколу. Також в протоколі ОСОБА_1 заявив клопотання про те, що у зв`язку з ознайомленням з правами надати йому час для побачення з адвокатом для формування правової позиції, яке прохав розглянути невідкладно.

Крім цього, у протоколі в графі «Другий примірник протоколу отримав» ОСОБА_1 зазначив, що отримав без ознайомлення, з протоколом буде ознайомлюватися з адвокатом, після чого надасть пояснення та докази, а окрім того вказав, що в протоколі зазначені недостовірні дані паспорта.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомості про вирішення особою, яка склала протокол, заявленого клопотання, а також, про забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на правову допомогу, права на ознайомлення з матеріалами, права на надання пояснення та доказів після ознайомлення з протоколом.

08 серпня 2019 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на протокол № 269 від 16.07.2019 року, у яких він винним себе не вважає, пояснив, що вимоги законодавства виконав у повному обсязі і декларації подав у встановлені строки, при цьому, вказує, що особа, яка складала протокол, порушила його право на захист, не забезпечила реалізацію ним прав, свідомо перекрутила обставини, які були відомі на момент складання протоколу, не зазначивши факту подання ним декларацій, а також вказує на відсутність правових підстав для складання протоколу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат вину не визнав, пояснивши, що виконав всі вимоги чинного законодавства, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Прокурор вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, прохав суд визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та призначити покарання.

Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його адвоката, прокурора, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступне.

Згідно ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором;

5) забезпечення обвинуваченому права на захист;

6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

7) розумні строки розгляду справи судом;

8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

9) обов`язковість судового рішення.

Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25.05.1998 року, суди при розгляді справ про правопорушення, пов`язані з корупцією повинні також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини.

Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, від 22.05.2017 року зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції від 31.10.2003 року, Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією від 27.01.1999 року, додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією від 15.05.2003 року), Законом України «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Наведена правова позиція повністю кореспондується зі змістом ст.62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено: корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Під ознаками корупції згідно розділу 1 загальних положень ст.1 цього Закону визнається використання суб`єктом, на якого поширюється дія закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Аналогічне трактування змісту та суті корупційних правопорушень міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2010 року у справі № 1-27/2010, де суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а згідно положень ст.ст.10,11 цього Кодексу, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи до НАЗК, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 , який на момент звільнення знаходився на лікарняному, направлений лист № 1940/16-31-04-27 від 29.12.2018 року «Про звільнення з посади та податкової міліції», який останнім отримано 17.01.2019 року, в якому повідомлено, що 29.12.2018 року наказом № 2597-о ДФС України його звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ(за віком). У листі зазначено, що ОСОБА_1 необхідно:

1) подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14.10.2014 року зі змінами і доповненнями;

2) прибути до управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Полтавській області...

17 січня 2019 року о 11:16 год. ОСОБА_1 , який припинив діяльність, тобто після звільнення, подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

14 березня 2019 року о 10:12 год. ОСОБА_1 , який припинив діяльність, тобто за минулий рік, подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Подані декларації є ідентичними за змістом і поданими відомостями. Вказані обставини не знайшли свого відображення в протоколі і їм не надано оцінки, які виключають умисні дії зі сторони ОСОБА_1 направлені на несвоєчасне подання декларації.

Відповідно до ч.1,2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що ОСОБА_1 , з урахуванням того, що йому стало відомо про припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави 17.01.2019 року, тобто наступного року і до 01.04.2019 року, зобов`язаний після припинення діяльності в 2018 році подавати в установленому ч.1 ст.45 вказаного Закону порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, тобто за 2018 рік, до 01.04.2019 року.

Натомість, подання ОСОБА_1 двох декларацій: після звільнення і щорічної, не суперечить вимогам законодавства, а свідчить про дотримання останнім Закону України «Про запобігання корупції», про його добросовісність та відсутність умисних дій направлених на неподання або несвоєчасне подання декларацій.

02 травня 2019 року за № 44-01/3437/19 з НАЗК на адресу ОСОБА_1 , яке останнім отримане 13.05.2019 року, направлене повідомлення про факт неподання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та запропоновано протягом десяти днів подати декларацію.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 поінформовано НАЗК, що ним були подані декларації від 17.01.2019 року і від 14.03.2019 року до НАЗК, які розміщені на веб-сайті.

21 травня 2019 року о 12:40 год. ОСОБА_1 на виконання вимог НАЗК подана ще одна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вказані обставини не знайшли свого відображення в протоколі і їм не надано оцінки, при цьому, ці обставини свідчать про те, що Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України не отримувало від НАЗК і останнє не інформувало цей орган про відомості щодо ОСОБА_1 з приводу подання або неподання ним декларацій, а також про наявність порушень зі сторони ОСОБА_1 , також свідчить про те, що перевірка належним чином не проводилася, хоча відомості про подання декларацій є у відкритому доступі і були відомі на момент складання протоколу, про що свідчать матеріали у справі про адміністративне правопорушення.

На думку судді, наведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 прямого чи непрямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП.

Вважаю, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення в діях ОСОБА_1 , тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Крім того, ст.255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст.172-4 - 172-9.

Судом встановлено, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась Управлінням захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України і виключно старшим оперуповноваженим сектору протидії корупції Чугуєм В.В.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані про проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 та повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Департаменту захисту економіки Національної поліції України або Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України.

Слід зазначити, що згідно Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України № 81 від 07.11.2015 року, покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суть правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП, полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому слід враховувати, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, примітка до ст.172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частини 1 і 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що дозволяє встановити саме ті ознаки, які мають значення для правової кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно п.8 ч.1 ст.11 цього Закону до повноважень НАЗК належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до ч.3 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи НАЗК складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду згідно з рішенням НАЗК. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, НАЗК затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок НАЗК є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено, що НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Слід зазначити, що згідно загальних положень «Про Департамент захисту економіки Національної поліції України» покладення на Департамент обов`язків, що не належать або виходять за межі його компетенції не допускається.

У відповідності до ч.1 ст.8, п. 8-1 ч.1 ст.11, п.5,6,7 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції», з метою реалізації НАЗК своїх повноважень щодо проведення перевірок додержання вимог Законів України «Про запобігання корупції» та «Про політичні партії в Україні» НАЗК прийняло рішення № 2 від 11.08.2016 року, яким затверджено Порядок проведення перевірок Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Порядок проведення перевірок).

Відповідно до п. 1 р. V Порядку проведення перевірок, за результатами проведеної перевірки складається акт планової (позапланової) перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п.1, 2 р. VІ Порядку проведення перевірок, акт перевірки з проектом рішення, передбаченого пунктом 9 розділу V цього Порядку, та матеріали, що підтверджують факти вчинення правопорушень, подаються на найближче засідання НАЗК. За результатами розгляду Національне агентство може прийняти рішення про:

- внесення припису;

- направлення висновку щодо наявності ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції;

- направлення протоколу про адміністративне правопорушення та доданих матеріалів до суду;

- звернення до суду із позовом (заявою) щодо визнання незаконними нормативно-правових актів, індивідуальних рішень, виданих (прийнятих) з порушенням встановлених Законом України «Про запобігання корупції» вимог та обмежень, визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення;

- звернення до суду з позовом про встановлення відповідних фактів, які свідчать про те, що кошти, виділені з державного бюджету на фінансування статутної діяльності політичної партії, використані політичною партією на фінансування її участі у відповідних виборах або на цілі, не пов`язані із здійсненням її статутної діяльності відповідно до Закону України «Про політичні партії в Україні».

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 розділу І Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування(далі Порядок), затвердженого рішенням НАЗК № 56 від 10.02.2017 року, цей Порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції». Контроль здійснюється на засадах верховенства права, через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням таких функцій, та автоматично за допомогою засобів програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного та арифметичного контролю

декларацій.

Згідно п.1 розділу II Порядку відповідно до Закону НАЗК проводить щодо декларацій такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

У відповідності до п.2 - п.5 розділу II Порядку у разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої (их) у підпунктах 1,2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі. У випадку встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування відповідно до вимог Закону НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування, керівника державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства, в якому працює (здійснює діяльність) суб`єкт декларування, та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку. Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, НАЗК направляє такому суб`єкту лист з проханням надати пояснення щодо причин несвоєчасного подання декларації. За наявності ознак адміністративного правопорушення уповноважена особа НАЗК складає протокол про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку, який за рішенням НАЗК направляється до суду.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що виключно після проведення перевірки НАЗК та направлення висновку НАЗК спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції (в тому числі і Національній поліції), у останніх виникають повноваження на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Департамент захисту економіки Національної поліції України не відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і своєчасності подання декларацій. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Працівники ДЗЕ Національної поліції України відповідно до п.4 розділу II Порядку вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, на підставі отриманих від них матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Отже всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності, а органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа № 814/886/17), де суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому ст.50 Закону України «Про запобігання корупції». Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України» від 12.06.2008 року, зазначено:

«…п.75 Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (див., зокрема, «Хан проти Сполученого Королівства№ (Khan v. the United Kingdom), N 35394/97, п. 34, ECHR 2000-V; "P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства" (P.G. and J.H. v. the United Kingdom), N 44787/98, п. 76, ECHR 2001-IX; і «Аллан проти Сполученого Королівства» (Allan v. the United Kingdom), N 48539/99 п. 42, ECHR 2002-IX).

…п.76 Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Отже, складення протоколу без висновку НАЗК, протокол, будучи доказом, не може бути допустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням процедури - за відсутності висновку НАЗК та відсутності повноважень на самостійне здійснення перевірки дотримання антикорупційного законодавства.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази затвердження та надсилання НАЗК до Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України або Департаменту захисту економіки Національної поліції України обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері запобігання корупції, яке б могло бути правовою підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, як відсутнє і звернення Управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ Національної поліції України або Департаменту захисту економіки Національної поліції України до НАЗК про отримання відомостей про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про

запобігання корупції».

З цих підстав суддя не приймає до уваги копію листа НАЗК від 06.02.2019 року на адресу Голови Національної поліції і вказаний лист не надає право складати протокол про адміністративне правопорушення, так як в даному випадку органи Національної поліції України повинні в своїй діяльності керуватися Конституцією України та чинним законодавством України.

Крім цього, про незаконність проведення перевірки відносно ОСОБА_1 свідчать наступні обставини справи.

Ведення в центральному органі управління поліцією, міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах, головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, територіальних (відокремлених) підрозділах (управліннях, відділах, відділеннях) поліції єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - ІТС ІПНП), регламентовано Порядком ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019 року.

У відповідності до п.3 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події джерелом інформації про кримінальні правопорушення та інші події, зокрема, є:

1) заяви (повідомлення) осіб, які надходять до органу (підрозділу) поліції, особи, уповноваженої на здійснення досудового розслідування, або службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв (повідомлень);

2) самостійно виявлені слідчим або іншою посадовою особою органу поліції з будь-якого джерела обставини кримінального правопорушення;

3) повідомлення осіб, які затримали підозрювану особу під час учинення або замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється в його вчиненні;

4) інше.

Відповідно до п.7 цього Порядку поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки. За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ІТС ІПНП (журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ІТС ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються:

-до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до ЄРДР;

-у міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах - до органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до ЄРДР.

Згідно п.11 Порядку поліцейський органу (підрозділу) поліції, якому доручено розгляд заяви або повідомлення про іншу подію та прийняття відповідного рішення в межах Закону України «Про звернення громадян» або Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі встановлення в матеріалах відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, невідкладно рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки. Керівник органу (підрозділу) поліції або особа, яка виконує його обов`язки, доручає уповноваженій службовій особі невідкладно зареєструвати рапорт працівника поліції в ІТС ІПНП (журналі ЄО) та не пізніше 24 годин з моменту реєстрації надіслати зазначені матеріали до органу досудового розслідування органу (підрозділу) поліції для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Пунктом 13 Порядку передбачено, що анонімні заяви чи повідомлення, що містять відомості про кримінальне правопорушення чи іншу подію, які надійшли до органу (підрозділу) поліції, реєструються в ІТС ІПНП (журналі ЄО), службах діловодства органу (підрозділу) поліції та за дорученням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, передаються до структурного підрозділу органу (підрозділу) поліції за відповідним напрямом діяльності для вжиття необхідних заходів. Поліцейський у разі встановлення в анонімних заявах чи повідомленнях відомостей, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, який вживає заходів у порядку, зазначеному в абзаці другому пункту 11 цього розділу.

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що підставою для проведення перевірки та прийняття відповідних рішень обов`язковою умовою є реєстрації джерела інформації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) та доручення керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відповідному працівнику поліції(уповноваженій особі) на проведення перевірки та прийняття рішення, зокрема, складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи міститься рапорт старшого оперуповноваженого сектору протидії корупції УЗЕ в Полтавській області Чугуєва В.В. від 16.07.2019 року про те, що ним зібрано матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а тому, керуючись положеннями п.3 розділу І, п.11 розділу ІІ(п.13 розділу ІІ) вказаного Порядку, прохає дати доручення зареєструвати рапорт в ІТС ІПНП (журналі ЄО) органу (підрозділу) поліції та прийняти рішення згідно чинного законодавства. На рапорті міститься відмітка про реєстрацію за № 12м від 16.07.2019 року.

Натомість, в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію джерела інформації про кримінальні правопорушення та інші події, які стали підставою для зібрання матеріалів відносно ОСОБА_1 згідно рапорту від 16.07.2019 року, а також не визначено ОСОБА_2 , як уповноваженої особи, на проведення перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, в матеріалах справи містяться документи, які датовані до реєстрації рапорту, в яких зазначається, що здійснюється збір доказів за фактом можливого вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП, зокрема:

- лист УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України на адресу ГУ ДФС у Полтавській області від 28.05.2019р.;

- лист УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України на адресу Полтавської обласної клінічної лікарні від 28.05.2019р.;

- лист УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України на адресу управління охорони здоров`я Кременчуцької міської ради від 28.05.2019р.;

- лист УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України на адресу ОСОБА_1 від 19.06.2019р.;

- рапорт старшого оперуповноваженого сектору протидії корупції УЗЕ в Полтавській області Чугуя В.В. від 25.06.2019р.;

- лист УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України на адресу ОСОБА_1 від 27.06.2019р.;

- рапорт старшого оперуповноваженого сектору протидії корупції УЗЕ в Полтавській області Чугуя В.В. від 04.07.2019р.

Вказані обставини свідчать про проведення перевірки відносно ОСОБА_1 не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що не передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.10.2011 року в справі № 12-рп/2011 дійшов наступних висновків:

«…Недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні злочину на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні частини третьої статті 62 Конституції України, а згідно з частиною другою її статті 64 ця гарантія не може бути обмежена. Основний Закон України, гарантуючи права і свободи особи, вимагає від неї певної поведінки щодо інших осіб та держави в цілому, встановлює відповідні вимоги та обмеження… Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо. Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження… Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку… Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо…».

Верховний Суд України в п.п.19,20 Постанови Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, роз`яснив судам: «…визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не

уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами…».

Також, в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» № 7 від 30.05.1997 року, роз`яснено судам: «…згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку…».

З огляду на викладене, на підставі аналізу вищезазначених нормативних актів приходжу до висновку, що перевірка у справі про адміністративне правопорушення проведена не уповноваженим органом, не уповноваженою особою, без достатніх правових підстав, що дає підстави визнати недопустимим протокол і всі докази зібрані таким органом(особою) у справі.

Таким чином, аналізуючи докази, зібрані під час розгляду справи, та аналізуючи законодавство щодо запобігання корупції, суддя приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.172-6 ч.1, 247, 283, 284Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання корупції», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Суддя: Маханьков Олександр Васильович.