Ленінський районний суд м. Харкова
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 642/5373/19;

13 серпня 2019 року Провадження № 3/642/1405/19

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Євтіфієв В.М., розглянувши матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, 08.07.2003, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , працюючого генеральним директором ТОВ «ЕЛЕКТРОЛІДЕР» (юридична адреса:61017, Харківська область, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 41 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , будучи генеральним директором ТОВ «ЕЛЕКТРОЛІДЕР», із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на работу, переведення і звільнення, працівники під розписку, наприклад: згідно наказу від 02.05.2019 № 2/19 ОСОБА_2 ОСОБА_3 звільнена з посади фінансового директора за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі особистої заяви від 18.04.2019 року. В порушення вимог пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58 ОСОБА_3 не ознайомлена з наказом про звільнення під особистий підпис. В ході проведення заходу державного контролю, на підставі наданих документів встановлено, що згідно наказу від 02.05.2019 № 2/19К ОСОБА_3 звільнена 02.05.2019 року за власним бажанням. Але трудова книжка зазначеному працівнику не видана в день звільнення. Проте адміністрацією ТОВ «Електролідер» було надіслано ОСОБА_3 поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на відправлення її поштою 05.06.2019 року, згідно поштового відправлення № 581. Належно оформлена трудова книжка не видається працівникові у день звільнення. Так, наприклад: згідно наказу від 02.05.2019 № 2/19 ОСОБА_2 ОСОБА_3 звільнена з посади фінансового директора за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням. Але трудова книжка зазначеному працівнику не видана в день звільнення, а саме, трудова книжка ОСОБА_3 направлена цінним листом з повідомленням про вручення 10.06.2019 року, поштове відправлення від 31.06.2019 № 143, за що передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, клопотань та заперечень до суду не надав.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ( рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

У відповідності до положень п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Отже, після закінчення вказаних строків унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

При цьому, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП, не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Днем вчинення адміністративного правопорушення згідно до протоколу про адміністративне правопорушення є 02.05.2019 рік. Справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду 05.08.2019.

Враховуючи, що на даний час закінчився визначений ст. 38 КУпАП, строк притягнення до адміністративної відповідальності, суд позбавлений процесуальної можливості в подальшому досліджувати докази та вирішувати питання про винуватість, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 283, 284 КУпАП, суд-

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя В.М. Євтіфієв