Справа № 567/69/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого

за ст.122-4, ст.124, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 роз'яснені)

встановила:

31.12.2018 близько 23 год. 30 хв. в с.Тесів по вул.Б.Хмельницького Острозького району Рівненської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ГАЗ-2410, реєстраційний номер 565-25РВ, скоїв ДТП, після чого 01.01.2019 о 19 год. 00 хв. вживав алкоголь після ДТП за його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою визначення стану алкогольного спяніння.

31.12.2018 близько 23 год. 30 хв. в с.Тесів по вул.Б.Хмельницького Острозького району Рівненської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ГАЗ-2410, реєстраційний номер 565-25РВ, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не вправся з керуванням та допустив наїзд на електроопору інії електропередач в с.Тесів по вул.Б.Хмельницького, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

31.12.2018 близько 23 год. 30 хв. в с.Тесів по вул.Б.Хмельницького Острозького району Рівненської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ГАЗ-2410, реєстраційний номер 565-25РВ, залишив, на порушення встановлених правил, місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП визнав, вказав, що дійсно залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив, що він не вживав алкоголь після ДТП за його участю, оскільки ДТП він здійснив 31.12.2018, а алкогольні напої вживав лише 02.01.2019, коли і був проведений огляд.

Окрім визнання своєї вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП, доведена протоколами про адміністративні правопорушення від 02.01.2019 серія ОБ №113632, серія Об №113632, схемою місця ДТП, яка трапилась 31.12.2018, письмовими поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та матеріалами справи.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 порушив п.2.10 а, 12.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до довідки Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області від 11.01.2019 №176/202/01/09-2019, згідно електронних баз Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_1 протягом року притягався до адміністративної відповідальності 09.08.2018 за ч.1 ст.121 КУпАП, 23.09.2018 за ч.5, 6 ст.121 КУпАП, 07.10.2018 за ч.1 ст.122 КУпАП, 16.10.2018 за ч.5 ст.121 КУпАП.

Згідно електронної бази даних ОСОБА_1 отримав посвідчення водія ВАА №052223.

Таким чином, всебічно, повно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_1 повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, та в судовому засіданні з досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем здійснив ДТП та будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив місце її скоєння.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, а згідно ст. 9 КУпАП обовязковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як докази підтвердження вини ОСОБА_1, суду надано протокол про адміністративне правопорушення та висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2019.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Аналогічна норма міститься в статті 62 Конституції України.

Так, під час судового розгляду ОСОБА_1 пояснив, що після вчинення ДТП 31.12.2018 не вживав алкогольні напої. Він наголосив, що насправді алкогольні напої він вжив пізніше і безпосередньо 02.01.2019 коли був складений висновок і протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Дослідженими судом доказами встановлено, що 31.12.2018 ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Однак, в матеріалах справи наявний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2019 з якого встановлено, що ОСОБА_1 саме 02.01.2019 перебував у стані алкогольного спяніння, тобто через два дні після вчинення ним ДТП - 31.12.2018.

Таким чином, аналізуючи у сукупності досліджені докази приходжу до висновку, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння, через два дні після вчинення ДТП, а належних та допустимих доказів того, що безпосередньо після вчинення ДТП він вжив алкогольні напої до медичного огляду в лікарні в матеріалах справи немає.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо вжиття ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП не доведена.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, а саме за відсутності доказів вчинення правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, у цій частині справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 24, 36, 40-1, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір",-

постановила:

визнати ОСОБА_1 таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_5