Номер провадження: 33/813/14/19
Номер справи місцевого суду: 500/5609/18
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Ткачука В.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ізмаїльського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №406882 від 12.07.2018 року ОСОБА_2 порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Встановлено, що 12.07.2018 року о 14:10 год. гр. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», д/н НОМЕР_1 в м. Ізмаїл Одеської області перехрестя вул. Білгород-Дністровської та вул. Семінарської здійснив проїзд на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21093», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальний збиток, постраждалих немає.

В судовому засіданні вину у скоєнні ДТП ОСОБА_2 не визнав.

Постановою судді Ізмаїльського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року, в якій була виправлена описка постановою судді Ізмаїльського районного суду Одеської області від 24 вересня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що: 1) він їхав на зелений сигнал світлофору; 2) суддя суду першої інстанції допустив описку в судовому рішенні, зазначивши, що він визнав свою вину; 3) у скоєні ДТП є вина водія ОСОБА_3, що підтверджена матеріалами справи та показами свідків.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.

За порушення зазначених Правил дорожнього руху, ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Верховним Судом України визнано правильну практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Таким чином, для з'ясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення, усунення недоліків протоколу, суд першої інстанції повинен був повернути матеріали справи про адміністративні правопорушення для дооформлення.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 липня 2018 року (суддя Жигулін С.М.) з метою усунення недоліків адміністративні матеріали були повернуті до відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області (а.с.11).

На виконання зазначеної постанови в матеріалах справи міститься рапорт інспектора відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області від 17.08.2018 року, в якому вказано, що встановлення винної в скоєнні ДТП особи повинно обґрунтовуватись на наявних свідченнях свідків даного ДТП.

Свідком вказаного ДТП є ОСОБА_4, з пояснень якого вбачається, що він керував службовим автомобілем ГАЗЕЛЬ д/н НОМЕР_3 рухався в попутному напрямку, позаду автомобіля ВАЗ д/н НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_2 по вул. Семінарській і бачив, що автомобіль ВАЗ - 21043 д/н НОМЕР_1 виїжджає на перехрестя на зелений сигнал світлофору та автомобіль ВАЗ - 21093 д/н НОМЕР_2, який рухався по вул. Білгород-Дністровській з лівого боку теж виїхав на перехрестя та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21043.

Також гр. ОСОБА_4 пояснив, що, коли автомобіль ВАЗ - 21043 д/н НОМЕР_1 виїжджав на перехрестя, на світлофорі покажчик секундоміру зеленого сигналу світлофора показував, що до залишення роботи зеленого сигналу залишилось приблизно 10-12 секунд.

Тобто, автомобіль ВАЗ - 21093 д/н НОМЕР_2 виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору.

Аналогічні пояснення були надані свідком ДТП ОСОБА_5, який знаходився в автомобілі ГАЗЕЛЬ д/н НОМЕР_3 в якості старшого машини (а.с.4, 12-13, 15).

Як при дачі пояснень працівникам поліції при складенні протоколу ДТП, так і в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП не визнав, пояснив, що він 12.07.2018 року о 14:10 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», д/н НОМЕР_1 в м. Ізмаїл Одеської області на перехресті вул. Білгород-Дністровської та вул. Семінарської здійснив проїзд на зелений сигнал світлофора, а водій автомобіля «ВАЗ 21093», д/н НОМЕР_2, ОСОБА_3 виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №406882 від 12.07.2018 року, схемою ДТП, поясненнями ОСОБА_2, а також поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте, на зазначені обставини та покази свідків суд першої інстанції уваги не звернув, воскаржуваної постанові суду не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доказів, на які посилався правопорушник.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи міститься копія протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №406881 від 12.07.2018 року відносно ОСОБА_3, яким встановлено його вину у скоєнні тієї самої ДТП. Зазначено, що саме ОСОБА_3 порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с.6).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що існує постанова суду першої інстанції, яка набрала чинності, про розгляд адміністративної справи за цим протоколом, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та звернуто на нього адміністративне стягнення.

Апеляційним судом досліджено та приєднано до матеріалів справи постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року по справі №500/5610/18, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн. (а.с.56-57).

За таких обставин, системний аналіз матеріалів справи та досліджених доказів свідчить про те, що суд першої інстанції передчасно та необґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року вказує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_2у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведена.

Оскільки вина є основною ознакою суб'єктивної сторони правопорушення, то відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційним судом встановлені обставини невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, постанова суду першої інстанції, з урахуванням вимог п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8 та 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст. ст. 7, 247, 252, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Ізмаїльського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду О.Г.Журавльов