Провадження № 3/761/7012/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Голуб О.А.

з участю прокурора - Кіч О.М.

особи, стосовно якої складено протокол, - ОСОБА_1

захисника - Пилипенка Є.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яремче, обіймаючого посаду Генерального консула України в Любліні (Республіка Польща), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 44-01/312/19, складеного 24.07.2019 року головним спеціалістом відділу контролю за своєчасністю подання декларацій Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Лещишиним М.М., відповідно до наказу Міністра закордонних справ України від 20.03.2015 року № 443-ос «Про призначення ОСОБА_1 » - ОСОБА_1 призначено на посаду Генерального консула України в Любліні (Республіка Польща), яка відноситься до категорії «Б» дипломатичних посад, а тому, згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Частиною першою статті 45 Закону встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), відповідна декларація за 2018 рік подана ОСОБА_1 09.04.2019 року о 19 год. 04 хв.

При перегляді послідовності дій користувача Реєстру, які вчинив ОСОБА_1 за період 01.01.2019 - 10.04.2019 встановлено, що тільки 02.04.2019 року о 19 год. 09 хв. він в «особистому кабінеті» розпочав дії по заповненню щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік.

При цьому слід відмітити, що у вказаний період 02.01.2019 року, 06.02.2019 року та 04.03.2019 року ОСОБА_1 виконувались дії по заповненню та поданню до Реєстру повідомлень про суттєві зміни у майновому стані.

Проте, дії щодо своєчасного подання декларації до Реєстру ОСОБА_1 не виконав.

Поважних причин, які б перешкодили вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, ОСОБА_1 не вказано і в ході збору матеріалів по даному факту не встановлено.

Отже, в період з 00 год. 00 хв. 01.01.2019 року до 24 год. 00 хв. 31.03.2019 року ОСОБА_1 не виконав належні дії з метою вчасного подання щорічної декларації за 2018 рік, тобто несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив обставини інкримінованого йому правопорушення, пов`язаного з корупцією, які викладено в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно нього, при цьому, зазначив, зокрема, що, починаючи з березня 2015 року, він постійно проживає в Республіці Польща та про всі законодавчі зміни і вимоги до посадовців МЗС України надходять йому листи від Міністерства Закордонних Справ України. З 2015 року він систематично та добросовісно виконує свої обов`язки щодо декларування, жодного порушення будь-яких строків подачі декларацій ним допущено не було. Крім того, він не мав мотивів і умислу на уникнення фінансового контролю при подачі щорічної декларації за 2018 рік. Так, на початку 2019 року ним було отримано інструкцію МЗС України від 31.01.2019 року № 212/21-020-307 щодо декларування громадянами доходів за 2018 рік. У згаданій інструкції було виділено жирним шрифтом «Кінцевий термін подання декларації (з урахуванням п.49.20 ст.49 Кодексу) за результатами 2018 року - 2 травня 2018 року, термін сплати задекларованих зобов`язань - до 1 серпня 2019 року». За результатами ознайомлення з інструкцією, у нього не виникло жодних сумнівів, що мова йде саме про подачу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але як з`ясувалося пізніше, він помилково оцінив згадану інформацію, оскільки фактично мова йшла про іншу декларацію. Спілкуючись на початку квітня 2019 року з колегами, йому стало відомо про подачу останніми щорічної декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після цього, за наявності першої можливості, 09.04.2019 року він подав щорічну декларацію. Підтвердженням помилковості його дій є подача ним 01.04.2019 року повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він не мав умислу на несвоєчасне подання щорічної декларації за 2018 рік. Підтвердженням цього, крім зазначеного, є ще й те, що станом на 04.09.2019 року ним до Єдиного державного реєстру декларацій подано 3 щорічні декларації, 2 виправлені щорічні декларації та 33 повідомлення про зміни у майновому стані.

Захисник з урахуванням пояснень ОСОБА_1 та наданих матеріалів, якими спростовуються обставини, викладені в протоколі, порушив питання про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при цьому, долучив письмове клопотання про закриття провадження у справі.

Прокурор просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в межах санкції цієї статті, оскільки вина останнього повністю підтверджується зібраними матеріалам справи, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення. Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , думку захисника та прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, надані ОСОБА_1 та його захисником, суд прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за даною нормою закону передбачена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вказане випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати).

Зважаючи на те, що в диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Твердження ОСОБА_1 та доводи, викладені в клопотанні захисника Пилипенка Є.В., про відсутність у ОСОБА_1 умислу на уникнення фінансового контролю доходів заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються наявними в розпорядженні суду матеріалами.

Зокрема, з наданих ОСОБА_1 та його захисником матеріалів слідує, що ОСОБА_1 , починаючи з 2015 року, добросовісно виконує зобов`язання щодо своєчасної подачі, як щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, так і декларацій у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування.

А тому, на переконання суду, помилкове сприйняття ОСОБА_1 змісту листа МЗС України від 31.01.2019 року № 212/21-020-307, в результаті чого ним було несвоєчасно подано щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 мав умисел на ухилення фінансового контролю, оскільки його попередня поведінка однозначно свідчить про зворотне.

Тобто, під час розгляду справи не було встановлено умислу ОСОБА_1 на несвоєчасне без поважних причин подання щорічної декларації про доходи.

А тому, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до правил п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 172-6; 247; 283; 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови або у разі її перегляду Київським апеляційним судом з дня винесення постанови Київським апеляційним судом.

Суддя