П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

Суддя шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого інженером-конструктором ДП «Івченко-Прогрес»,який мешкає за адресою АДРЕСА_1

про скоєння адміністративного правопорушення,передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення,за змістом якого 31.10.2019 р.о 17.51 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «OPEL Astra» р.н. НОМЕР_1 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі з явними ознаками наркотичного сп`яніння(зіниці очей не реагують на світло,тремтіння пальців рук,бліде обличчя),від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився,чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України,за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КупАП.

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та просив суд закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Пояснив,що 31.10.2019 р.приблизно о 17.50 год.він дійсно керував автомобілем «OPEL Astra» р.н. НОМЕР_1 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,їхав з роботи додому,по дорозі підвіз кількох колег,які були напідпитку,внаслідок цього в автомобілі,можливо,відчувався запах алкоголю По вул.Чарівній 127 його автомобіль зупинила поліція,як він вважає,безпідставно,під час спілкування працівник поліції відчув запах алкоголю із салону автомобіля,але переконався,що ОСОБА_1 алкоголю не вживав,а після цього пред`явив надуману претензію,що ОСОБА_1 можливо вживав наркотичні засоби,що є очевидно безглуздим з огляду на вік та спосіб життя ОСОБА_1 ,жодних ознак такого стану він не мав. Матеріали справи не містять доказів перебування його у стані наркотичного сп`яніння або явних ознак такого стану як підстав для направлення на огляд, письмові пояснення свідків не містять таких обставин. Вважає,що у поліцейського не було підстав для направлення його на огляд,їх зневажливе ставлення до нього та звинувачення у вживання наркотиків як особи поважного віку обурило його,емоційний стан переважив усвідомлення наслідків,тому він відмовився від проходження огляду.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,відеозапису,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти ОСОБА_2 »,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч. 1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення по статті 130 ч.1 КпАП України становить керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол в даному випадку складений з підстав відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,вчинене повторно,протягом року.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України(далі ПДР),водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння,впливу наркотичних або токсичних речовин.

Таке положення ПДР є формою правового забезпечення працівників поліції в процесі визначення здатності водіїв здійснювати безпечне керування транспортними засобами.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом,вершник,візник,погонич тварин,який веде їх за поводдя,прирівнюється до водія.Водієм є також особа,що навчає керуванню,знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Згідно ч.1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі незгоди з його результатами,огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, а у разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами-запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений в присутності двох свідків за відмову останнього від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного о сп`яніння у медичному закладі .Свідками вказаної події у протоколі зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до положень п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МОЗ/МВС від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція №1452/735), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При розгляді справи встановлено, що положення цієї Інструкції працівниками патрульної поліції, які оформлювали адміністративний матеріал, не дотримані, а в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, сам протокол та додані до нього документи містять суперечності.

Зокрема, в матеріалах справи немає достатніх доказів того, що при зупинці працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у останнього дійсно були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, що, в свою чергу, було б підставою для направлення його на огляд у встановленому законом порядку.

З матеріалів відеозапису встановлено,що безпосередньо після зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ,під час спілкування працівник поліції звернув увагу на запах алкоголю з салону автомобіля,але під час огляду самого ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявив.

Аналогічні обставини пояснив в суді свідок ОСОБА_5 та показав,що за відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння він почав відшукувати у нього ознаки наркотичного сп`яніння,які і встановив,а пояснення водія, що тремтіння рук,бліде обличчя та інше є наслідком дії холодної погоди та тривалого часу спілкування з поліцією на холоді особи віку 70 років,ним взяті до уваги не були .

В матеріалах справи відсутній акт огляду водія на стан сп`яніння, що передбачено розділом ІІ Інструкції №1452/735, та розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року,тому ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 як підстав для направлення на огляд працівником поліції документально не зафіксовані .

Як встановлено під час перегляду відеозапису та з письмових пояснень свідків від 31.10.2019 року ,у них не міститься даних про те, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки будь-якого сп`яніння, а вказано лише про відмову останнього від проходження відповідного огляду.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння 31.10.2019 року о 17 годині 50 хвилин, був зупинений працівником поліції до залучення свідків,які могли дати пояснення про те, у якому стані перебував водій під час спілкування з працівниками поліції після його зупинки,однак такі відомості у їх поясненнях не зазначені.

Фактично, відомості, вказані у протоколі про ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 ,не узгоджуються з доданими до протоколу письмовими поясненнями свідків,якіим працівник поліції після запрошення на місце події пояснив,що підставою для направлення водія на огляд є запах алкоголю з салону автомобіля,тоді як ОСОБА_1 інкримінував наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння.

Отже, в матеріалах справи відсутні достатні дані про те, що у працівників поліції дійсно були підстави для направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу. Достовірність відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього та в доданих до цього протоколу матеріалах, викликає сумніви, які усунути при розгляді справи не виявилося за можливе.

Відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

При оцінці усіх досліджених доказів суддя дійшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення,оскільки не надано жодних доказів,які підтвердили б вчинення ним тих дій,які ставляться за провину,за стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням(проступком)визнається винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільний порядок, власність,права та свободи громадян,на встановлений порядок управління, за які законом передбачена адміністративна відповідальність.

Оскільки в діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДР, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33-35, 130 ч.1,247,283-285 КУпАП,суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою,яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником,потерпілим,його представником протягом десяти днів з дня вручення постанови до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України N 2-рп/2015 від 31.03.2015 року).

Суддя Ю.А. Галущенко