Провадження № 3/643/5055/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі: судді - Букреєвої І.А. , за участю: особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , прокурора - Гладуна Д.В., захисника - Полтавець Є.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Департаменту внутрішньої безпеки Харківського управління Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює на посаді начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Харківській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

28.11.2019 року до суду надійшли два протоколи за № 50/19 та за № 49/19 складені 27.11.2019 заступником начальника відділу Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майором поліції Лазаренко О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 за ст. 172-7 КУпАП та за ч.1 за ст. 172-7 КУпАП

Згідно до протоколу № 49/19 від 27.11.2019 року , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного правління Національної поліції в Харківській області, як суб`єкт, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» , в порушив вимоги статті 28 Закону, а саме - перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів , всупереч вказаним нормам Закону , усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями,не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів , не повідомивши безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів , підписав 20.08.2019 «Список поліцейських відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Харківській області, що подаються на преміювання за результатами роботи з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року , в якому був й він, фактично оцінивши результати своєї службової діяльності, що стало підставою для видання наказу ГУНП в області від 22.08.2019 № 1405 про затвердження розмірів преміювання, їх подальшого нарахування та виплати, чим вчинив адміністративне правопорушення , передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Згідно до протоколу № 50/19 від 27.11.2019 року , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного правління Національної поліції в Харківській області, як суб`єкт, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» , в порушення частини 1 статті 28 Закону, прийняв рішення та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, усвідомлюючи наявну суперечність між своїми приватним інтересом та службовими повноваженнями, вчинив дії, підписавши 20.08.2019 «Список поліцейських відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Харківській області, що подаються на преміювання за результатами роботи з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року , в якому був й він, фактично оцінивши результати своєї службової діяльності, що стало підставою для видання наказу ГУНП в області від 22.08.2019 № 1405 про затвердження розмірів преміювання, їх подальшого нарахування та виплати, чим вчинив адміністративне правопорушення , передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постановою суду від 10 грудня 2019 року зазначені протоколи про адміністративне правопорушення обєднані в одне провадження .

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, пояснив при цьому, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав, та пояснив, що у його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки він не наділений повноваженнями на встановленні собі премії та визначення її розміру. Письмові пояснення долучені до матеріалів справи, наявність його прізвища у переліку осіб , які було запропоновано до преміювання є технічною помилкою фахівця Управління фінансового забезпечення і не може стати підставою для преміювання.

Захисник адвокат Полтавець Є.С. в судовому засіданні зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КпАП України, просив закрити провадження по справі, оскільки ОСОБА_1 не наділений повноваженнями на встановлення собі премії та визначення її розміру.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, висновок прокурора, дослідивши докази у справі, встановив наступне.

Відповідно до п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, на яку поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що у тому числі передбачає обов`язок таких осіб не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно приписів ст. 28. Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Частиною 2 ст. 35 Закону встановлено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), ця особа не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Абзаци 11 та 12 ч. 1 ст. 1 Закону передбачає, що приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадку та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного правління Національної поліції в Харківській області та є суб`єктом відповідальності за ст.172-7 ч.2 КУпАП.

Порядок преміювання поліцейських ГУ НП в Харківській області регулюється «Положенням про преміювання поліцейських ГУ НП в Харківській області», затвердженого Наказом начальника ГУНП в Харківській області від 10.01.2018 р. № 35

До повноважень ОСОБА_1 як начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного правління Національної поліції в Харківській області не віднесена можливість преміювання працівників управління і себе особисто. Тільки керівник Управління видає наказ про затвердження розмірів преміювання і сам особисто визначає розмір премії керівникам структурних підрозділів.

Список працівників ГУНП в Харківській області на преміювання на серпень 2019 р., підписане ОСОБА_2 , розраховане підрозділом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, не є документом, який надає право на премію та не породжує обов`язку для бухгалтерії Управління нарахувати та виплатити премію за певний період часу працівникам управління.

Таким чином, до повноважень ОСОБА_1 як начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного правління Національної поліції в Харківській області, не віднесена можливість преміювання працівників управління і себе особисто. Тільки керівник управління видає наказ про преміювання і сам особисто визначає розмір премії керівникам структурних підрозділів.

Cуд не вбачає підстав вважати, що при вищевикладених обставинах ОСОБА_3 порушив вимоги законодавства та діяв на користь своїх приватних інтересів , впливав на об`єктивність та неупередженість прийнятого рішення в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки рішення рішення щодо преміювання працівників приймав не він.

Не зібрано достатньо доказів того , що конфлікт інтересів ОСОБА_1 могли фактично вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень про преміювання начальником Управління .

В зв`язку з чим, суд вважає, що у ОСОБА_1 був відсутній реальний конфлікт інтересів. Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 не приймав рішення про преміювання, не впливав на керівника управління при прийнятті ним рішення про преміювання працівників управління, а тому в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-7 ч.1 та ч.2 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: зокрема обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення) відзначається принцип правової визначеності, який означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки".

Як наголошує Конституційний Суд України у п.4.2 вказаного Рішення, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 КУпАП). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, не спростовані в суді доводи ОСОБА_1 та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, в суді ї не доведено наявність в його діях об`єктивної сторони вказаних адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, і такі обставини виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень.

Керуючись, ст.ст.172-7 ч.2, 254, 256, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст.1, 28 Закону України «Про запобігання корупції», суд -

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-7 ч.2 КУпАП та ст.172-7 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 за відсутності у його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя