КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/368/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати через порушення норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про передачу справи щодо нього на розгляд трудового колективу, не врахувавши дані щодо його особи, а саме те, що він визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей та дружину, яка не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, має позитивну характеристику з місця роботи.

За наслідком апеляційного розгляду просить постанову суду скасувати та на підставі ст.21 КУпАП направити справу щодо нього на розгляд трудового колективу ТОВ «Сервіс Констракшн».

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що він 18.10.2018 року о 12 год. керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Святошинській в місті Києві в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України.

За результатами судового розгляду суддя прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а ПДР доводиться даними протоколу про адміністративне правопорушення та даними акту огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу Драгер, яким зафіксовано, що концентрація алкоголю в крові водія складає 1,23‰.

За приписами п.2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом як у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, так і у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Встановлені судом обставини вчиненого правопорушення ОСОБА_1 та його захисником фактично не оспорюються.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя у відповідності до положень ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом'якшують та обтяжують його покарання.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком судді про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв'язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 визнав своєю вину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем роботи та трудовий колектив ТОВ «Сервіс Констракшн» клопоче про передачу його на поруки, суд апеляційної інстанції не знаходить законних підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.21 у зв'язку з передачею матеріалів на розгляд трудовому колективу, оскільки це не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається у поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз