Номер провадження: 33/813/1932/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. та стягнуто судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 20.08.2019 року, на автобусі «MERSEDES», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював перевозку пасажирів без наявності ліцензії на перевезення, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів, що він є суб`єктом даного адміністративного правопорушення. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що його не було повідомлено про час і місце розгляду справи в районному суді та розгляд справи проведено за його відсутністю.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом телефонограми за номером телефону, який зазначений останнім в апеляційній скарзі, не з`явився, подавши заяву про відкладення апеляційного розгляду його справи у зв`язку із зайнятістю його захисника в іншому судовому засіданні, однак доказів цієї обставини ОСОБА_1 не надав, у зв`язку з чим причини неявки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, суд визнає неповажними.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Однак, суддя районного суду не дотримався вищевказаних норм закону та дійшов хибного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Так, ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч.2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст.3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Натомість, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП серії ІІ №0005783 від 20.08.2019 року, ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу «MERSEDES» д/з НОМЕР_1 , який, за версію особи, яка склала протоколу про адміністративне правопорушення, здійснював перевезення пасажирів. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем матеріали справи не містять.

Більше того, до загальних ознак господарської діяльність закон відносить в тому числі систематичність, однак в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП складеного відносно ОСОБА_1 , не встановлено даної систематичності та докази на підтвердження цього факту матеріали справи не містять.

Згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , він заперечує факт зайняття ним незаконною підприємницькою діяльністю.

Апеляційний суд констатує, що доводи апелянта не спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного пояснення осіб, які перебували в салоні автомобіля, в яких мали б міститися обставина здійсненого перевезення, його умов, в тому числі і систематичності. Протокол не містить пояснень ОСОБА_1 щодо обставин складання протоколу, а факт наявності запису в протоколі про те, що останній відмовився від його підписання, апеляційний суд визнає недоведеним, оскільки в протоколі відсутні посилання на свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_1 від підпису в протоколі та підтвердили об`єктивність викладених у ньому відомостей.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження обставин викладених в протоколі, в тому числі і щодо неодноразового здійснення перевозок ОСОБА_1 .

За таких обставин, висновок судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є безпідставним, оскільки він зроблений без дослідження всіх обставин справи, оскільки суддею не враховано того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Крім того, апеляційний суд констатує, що з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити об`єктивну сторону правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015р. №222, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Разом з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яких саме дозвільних документів не було у ОСОБА_1 , а міститься лише посилання на те, що він здійснював перевозку пасажирів без наявності ліцензії.

Оскільки норма ч.1 ст.164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути вказано назву документа та посилання на спеціальний закон - спеціальну норму статті закону, якщо одержання цього документа ним передбачено.

В описовій частині протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено, яка саме спеціальна норма була порушена останнім, не викладено фактичних обставин правопорушення, не вказано яким чином правопорушник здійснював господарську діяльність, на якому маршруті надавав послуги по перевезенню пасажирів, кому надавав такі послуги, чи існувала регулярність надання таких послуг.

Відсутність в протоколі зазначених даних фактично позбавляє ОСОБА_1 можливості захищатися в суді від інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Отже, при розгляді справи суддею районного суду були залишенні поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, тому постанова суду підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів про те, що ОСОБА_1 здійснював самостійну, ініціативну, систематичну діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів, суд приходить до висновку про недоведеність того, що він є суб`єктом господарювання та може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, яка регулює суспільні відносини саме у сфері господарської діяльності.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський