Єдиний унікальний номер 728/3/19
Номер провадження 3/728/34/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Петренко О.Г.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

прокурора Данченко О.М.

розглянув матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 100, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, 1-й пров. Шевченка, б. 7, ІНФОРМАЦІЯ_5, одружений, пенсіонер, ідентифікаційний код НОМЕР_1, -

за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.До Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією № 2 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 172-6 КУпАП, в якому зазначено, що останній в період часу з 12 листопада 2015 року по 8 жовтня 2018 року, обіймаючи посаду голови Пальчиківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, тобто у відповідності до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14 жовтня 2014 року (далі Закон від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII) являвся субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, у порушення вимог абзацу першого частини другої статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, оскільки граничний термін подачі такої декларації був до 6 листопада 2018 року, а декларація ним фактично подана 8 грудня 2018 року.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що не мав на меті умислу на вчинення корупційного правопорушення, усвідомлював, що декларацію необхідно було подати саме до 1 квітня відповідного року.

3.Прокурор в судовому засіданні вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю, пояснив, що наявними по справі доказами підтверджена винуватість останнього, а тому йому необхідно призначити адміністративне стягнення за вчинення правопорушення.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

4.Рішенням першої сесії сьомого скликання Пальчиківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 12 листопада 2015 року (а.с.7), постановою про реєстрацію обраного Пальчиківського сільського голови від 10 жовтня 2015 року № 10 підтверджується, що за результатами виборів Пальчиківським сільським головою обрано ОСОБА_1

5.Відповідно до рішення двадцять другої (позачергової) сесії сьомого скликання Пальчиківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 8 жовтня 2018 року (а.с.17) достроково припинено повноваження Пальчиківського сільського голови. Визнано повноваження припиненими з 8 жовтня 2018 року. При звільненні ОСОБА_2 отримав трудову книжку 9 жовтня 2018 року.

6.Особовою карткою державного службовця ОСОБА_1 (а.с.10-16) підтверджується, що на момент звільнення ОСОБА_1 мав восьмий ранг четвертої категорії посадової особи місцевого самоврядування.

7.Витягом із Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що міститься в загальному доступі в мережі Інтернет, зокрема на сайті https//public.nazk.gov.ua (а.с.7), підтверджується, що сільський голова Пальчиківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області ОСОБА_3 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням 8 грудня 2018 року.

ІV. Оцінка Суду.

8.Відповідно до статті 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із статтею 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

9.Стаття 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Диспозиція даної норми закону залежно від опису ознак конкретного складу адміністративного правопорушення за своїм видом є бланкетною, яка для розуміння її змісту відсилає до інших нормативних актів (не КУпАП).

10.В даному випадку таким нормативним актом є Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі Закон від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII) в нормах якого описуються ознаки обєктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП.

Так за змістом частини другої статті 45 вказаного Закону:

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

11.В свою чергу ОСОБА_1 інкримінується порушення, повязане з несвоєчасним поданням декларації, як особою, яка зобовязана подати декларацію при звільненні (див. пункт 1).

12.В такій ситуації Суд звертає увагу, що формулювання Закону за невиконання положень якого особа несе юридичну відповідальність повинно відповідати вимогами зрозумілості, чіткості мови нормативно-правових актів, що охоплюється такою складовою принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), як принцип правової визначеності.

Наприклад, Конституційний Суд України підкреслює, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (див. пункт 3 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію»).

В іншому випадку Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Суд звертає увагу, що наявність таких принципів є досить логічною і повязана з тим, що учасник правовідносин повинен розуміти яким чином він може себе поводити у відповідності до приписів законодавства.

13.Так, в правовідносинах, що розглядюється, як було зазначено вище (див. пункт 10) Закон на який посилається особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення містить законодавче правило (стаття 45):

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік

14.Суд підкреслює, що частина перша статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII визначає кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобовязані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

Разом із тим, у випадках, передбачених частиною другою статті 45 Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

При цьому вказаний законодавчий акт містить правило, що такі особи (мається на увазі які припинили діяльність) зобовязані наступного року після припинення діяльності подавати декларацію (див. пункт 13), тобто логічним є те, що особи, які припинили свою діяльність в наступному році відображають відповідну інформацію в декларації, у звязку із чим відпадає необхідність подання декларації при звільнені (саме до такого звільнення), що фактично буде продубльовано в подальшому.

Таким чином, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-6 КУпАП за подання декларації при звільненні.

15.Важливим є те, що обставини недотримання ним терміну подачі такої декларації, визначеному у нормативних актах Національного агентства з питань запобігання корупції, про що зазначено у протоколі не можуть слугувати підставами для притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, повязане з корупцією, оскільки така вимога як подання у певний термін декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави, у разі припинення такої діяльності, не визначена Законом від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, який в свою чергу встановлює механізм подання декларації в наступному році, що взагалі виключає потребу у встановлені такого строку.

При цьому, на думку Суду формулювання «правила підзаконного акту» створює умови, що свідчать про не відповідність законодавства вимогами зрозумілості, чіткості, що порушує такий складовий принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), як принцип правової визначеності.

Крім того, засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них визначаються виключно законами України (пункт 22статті 92 Конституції України), а самі положення Закону від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII не є бланкетними або відсилочними, що свідчить на користь не застосування норм підзаконного акту Національного агентства з питань запобігання корупції.

16.Додатково Суд наголошує, що суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за частиною першою статті 172-6 КУпАП є формальним, і обов'язковим його елементом є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов'язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Згідно пунктом 2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов'язані з корупцією» вих. № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв'язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов'язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010).

Так ОСОБА_1 показав, що наміру ухилятись від подачі декларації не мав, вважав, що її необхідно подати до й квітня, і лише дізнавшись про потребу її подати після звільнення здійснив відповідні дії (див. пункт 2).

Таким чином, вбачається, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в судовому засіданні прокурором не доведено наявність в діях ОСОБА_1 вини, як у формі прямого так і непрямого умислу, що виключає його адміністративну відповідальність.

17.Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав,

керуючись статтями 3, 8, 19, 55, 68 Конституції України, статтями 1, 9, 22, 23, 33, 184, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_4