Провадження № 33/4820/623/19
Справа № 685/1652/19 Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А. П.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хом`яка Олександра Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

За постановою суду, 28.10.2019 року о 16 год. 42 хв. по вул. Свободи, 66, в смт. Теофіполь ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від запропонованого інспектором поліції проходження огляду на встановлення стану сп`яніння у місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я відмовився.

Непогоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанову вважає незаконною, такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд порушив його право на доступ до правосуддя та справедливий суд, оскільки розглянув справу за його відсутності, про розгляд такої він не був повідомлений належним чином.

Всупереч вимог закону, суд не врахував його клопотання про відкладення розгляду справи та довідку про перебування на лікуванні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 391346 від 28.10.2019 року є недопустимим доказом у справі, оскільки такий здобутий всупереч порядку визначеному законом, зокрема, оформлений у його відсутності, такий він не підписував, копію не отримував.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також є недопустимими доказами, оскільки під час події особи свідків не встановлювалися, такі пояснення оформлені іншими працівниками поліції, які не здійснювали провадження у справі, а саме: капітаном ОСОБА_4 та лейтенантом ОСОБА_5 .

Суд безпідставно не викликав та не допитав свідків події.

Суд не надав оцінки наявній у матеріалах справи постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДП № 32398 від 28.10.2019 року.

Огляд на стан сп`яніння є незаконним, оскільки працівники поліції порушили порядок проведення такого, зокрема, не проінформовано особу, яка проходить такий огляд про порядок застосування спеціального технічного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, направлення на огляд поліцейським не складалось, що спростовує необхідність направлення його на огляд.

Разом з тим, відеозапис з нагрудних камер поліцейських є недопустимим доказом у справі, оскільки складається із чотирьох окремих файлів, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання та використання нагрудних камер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», ідентифікуючі ознаки такого в протоколі не зазначені, не зазначено такі ознаки і приладу, за допомогою якого здійснювався відеозапис.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної - адвоката Хом`яка О.М. на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконанні судом першої інстанції.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Висновок судді про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 391346 від 28 жовтня 2019 року, згідно яких 28 жовтня 2019 року о 16 год. 42 хв. в смт. Теофіполь по вул. Свободи, 66, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21099» д.н.з НОМЕР_2 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. ОСОБА_6 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Алкотест 6810» та в медичному закладі в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2);

- письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що у їх присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», та в медичному закладі, від якого останній відмовився. Такі пояснення підписані ними особисто (а.с. 4, 5);

- даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано у присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, від яких останній відмовився. (а.с. 6).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Твердження апелянта про те, що суд порушив його право на доступ до правосуддя та справедливий суд, оскільки розглянув справу за його відсутності, про розгляд такої він не був повідомлений належним чином, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Частиною 3 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статтей при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

Суд дотримався вимог закону про повідомлення правопорушника про час і місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу апелянта ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно провідомлення АТ «Укрпошта» таке поштове відправлення вручене 13.11.2019 року у відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270, члену сім`ї (дружині) адресата.

Обізнаність ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи судом першої інстанції саме 21.11.2019 року підтверджується також даними його заяви від 20.11.2019 року про відкладення розгляду справи, а також даними апеляційної скарги, в якій останній зазначив, що про розгляд справи дізнався 20.11.2019 року від своїх дітей.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи 21.11.2019 року в Теофіпольському районному суді Хмельницької області, про що суд обгрунтовано зазначив у своєму рішенні.

Що стосується твердження апелянта про безпідставне неврахування його клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на довідку про перебування на лікуванні, то таке апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки, виданої лікарем КНП «Теофіпольська ЦРЛ» (а.с. 10), ОСОБА_1 перебував на лікуванні у неврологічному відділенні з 16.11.2019 року по день видачі довідки, тобто по 20 листопада 2019 року. Разом з тим, така довідка не містить відомостей про неможливість ОСОБА_1 прибути до суду 21 листопада 2019 року.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи, правильно визнав причини неявки до суду неповажними, спрямованими на затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за скоєне, що нівелює завдання КУпАП. Таким завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням факту своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строків накладення адміністративного стягнення, та на виконання вимог ст. 277 КУпАП, суд обґрунтовано здійснив судовий розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .

Крім того, останній не був позбавлений можливості надати суду письмові пояснення та заперечення по справі.

Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та справедливий суд порушено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 391346 від 28.10.2019 року є недопустимим доказом у справі, оскільки оформлений у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, такий він не підписував, копію не отримував, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення викладені в ст. 256 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Як встановлено апеляційним судом, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії БД № 391346 від 28.10.2019 року щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог законодавства. Будь яких порушень при його складанні з боку поліцейських апеляційним судом не встановлено.

Як вбачається із даних вищевказаного протоколу, ОСОБА_1 відмовився підписувати та отримувати копію такого. Пояснень та зауважень щодо його змісту не надав.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 391346 від 28.10.2019 року є допустимим доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також є недопустимими доказами, оскільки під час події особи свідків не встановлювалися, апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із протоколу серії БД № 391346 та письмових пояснень свідків, свідками означеної події були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до їх письмових пояснень (а.с. 4,5) дані вказаних осіб встановлені повністю.

Що стосується відібрання пояснень іншими поліцейськими, а не тим, що складав протокол про адміністративне правопорушення, то слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не заборонено таких їх дій, зокрема, під час складання протоколу одним працівником поліції відбирання пояснень у свідків, тощо іншим працівником вказаного органу.

Отже, письмові пояснення свідків є допустимими доказами у справі.

Твердження апелянта щодо неповноти судового розгляду, оскільки не були допитані свідки, на увагу суду не заслуговують також, виходячи з наступного.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Наявні у справі письмові пояснення свідків отримані у встановленому законом порядку, підписані ними особисто та є належними та допустимими доказами. Докази на підтвердження протилежного, в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що докази, які наявні у матеріалах справи, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Натомість, його письмового клопотання про безпосередній допит свідків у суді першої інстанції матеріали справи не містять.

Посилання на те, що суд не надав оцінки наявній у матеріалах справи постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДП № 32398 від 28.10.2019 року апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказане не є предметом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп`яніння є незаконним, оскільки працівники поліції не проінформували особу, яка проходить такий огляд про порядок застосування спеціального технічного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, направлення на огляд поліцейським не складалось, є надуманими, враховуючи наступне.

Згідно, п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, форма направлення на огляд водія наведена в додатку 1 до вказаної Інструкції, заповнюється лише у випадку направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, вимогу про направлення його до медичного закладу для проходження такого огляду не заявляв.

За таких умов у поліцейських не було підстав для інформування ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та складення направлення на огляд.

Що стосується того, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських містить лише фрагменти події, а не безперервний відеозапис, тому такий не може бути належним доказом у справі, то слід зазначити, що даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Разом з тим, вимогами ст. 256 КУпАП не передбачено зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ідентифікуючих ознак такого відеозапису та приладу, за допомогою якого здійснювався відеозапис.

Отже, наявний відеозапис події є належним та допустимим доказом у справі.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що вину ОСОБА_1 доведено повністю, тому він підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова міськрайонного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.