Справа № 409/2620/18
Провадження №3/409/7/19
П О С Т А Н О В А

"04" лютого 2019 р. Білокуракинський районний суд Луганської області

Суддя Білокуракинського районного суду Максименко О.Ю., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює в Білокуракинському РАД водієм, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії МЕ № 545901, виданий Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області 30.09.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_1, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 009133, ОСОБА_1 09.11.2018 року о 22 годині 15 хвилин в смт. Білокуракине на кв. Перемоги керував автомобілем НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що в стані алкогольного сп'яніння він не перебував, про те, що записано в протоколі про адміністративне правопорушення не знає, так як підпис в ньому стоїть не його. Також повідомив, що того дня був на роботі, додому повертався вже пізно. Коли їхав додому біля магазину «Олімп» автомобіль заглох, він почав його ремонтувати. Підходив якийсь чоловік, пропонував свою допомогу, потім з цим чоловіком виник конфлікт та ОСОБА_1 його вдарив. Після чого зайшов додому, поїв, випив пива та пішов купатися. Згодом в двері почали тарабанити, коли відчинили, працівники поліції витягнули його з квартири роздягненого та заставили підписати протокол про адміністративне правопорушення по ч. 2 ст. 126 КУпАП. Що був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП він не знав та його не підписував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є громадянською дружиною ОСОБА_1. 09.11.2018 року вона закінчила роботу о 20 годині 00 хвилин. Коли їхали з чоловіком додому, зламалася машина, по дорозі йшли два чоловіки, з одним із них у ОСОБА_1 виник конфлікт та останній його вдарив. Потім пішли додому, поїли, попили чай та пішли купатися. Через деякий час хтось почав стукати в двері, коли відчинили, працівники поліції витягли чоловіка на вулицю роздягненого, відпустили десь близько 23 години 00 хвилин. По дорозі додому, доки вони їхали, їх ніхто з працівників поліції не зупиняв.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживає разом з ОСОБА_1 в одному гуртожитку, практично навпроти. Того вечора була вдома, близько 20 години 00 хвилин в двері постукали працівники поліції та питали за ОСОБА_1, потім просили дати номер телефону співмешканки ОСОБА_1. Чула, як вони стукали в двері кімнати ОСОБА_1. Коли вона намагалася вийти в коридор, працівники поліції сказали зайти в кімнату та не виходити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що того вечора він стояв на дворі біля гуртожитку на кв. Перемоги, курив, бачив, як приїхав ОСОБА_1, у нього поламалася машина, до нього підійшли чоловіки, з одним із них у ОСОБА_1 виник конфлікт, після чого дружина ОСОБА_2 забрала ОСОБА_1 додому. Згодом приїхали працівники поліції, стукали в двері, запитували про ОСОБА_1 та просили дати номер телефону дружини ОСОБА_2. ОСОБА_1 приїхав тверезий, трохи нервував, бо зламалася машина.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення працював начальником СРПП Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області, Йому повідомили, що на 102 поступив дзвінок, що громадянин в нетверезому стані, будучи за кермом автомобіля, ледь не позбивав людей на кв. Перемоги. Так як він проживає на кварталі Перемоги, де й відбувалася подія, ОСОБА_5 підійшов до того місця, там вже знаходилися працівники поліції Бунчужний та Білоус. По автомобілю з'ясували хто був за кермом та пішли до ОСОБА_1 додому. При цьому були свідки, які бачили, що ОСОБА_1 приїхав в нетверезому стані. ОСОБА_1 вийшов на вулицю, по факту вчинення адміністративного правопорушення було складено адміністративний протокол, який ОСОБА_1 підписав. ОСОБА_1 почав проситися, щоб його відпустили та дав пояснення щодо вказаної події. Освідування проводилося на алкотестер «Драгер», чи вручався акт правопорушнику, не пам'ятає. Зупинений громадянин ОСОБА_1 не був, автомобіль стояв вже на місці, після того він також нікуди більше не їздив. Оскільки ОСОБА_1 не зупиняли, то і відсторонений від керування автомобілем він не був.

ОСОБА_6 Миколайович суду пояснив, що він є поліцейським СРПП Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області. Йому повідомили, що на 102 поступив телефонний дзвінок, громадяни жалілися, що якийсь громадянин на кв. Перемоги під'їхав у нетверезому стані. Оперативна група виїхала на дзвінок, біля машини нікого не було, зайшли до гуртожитку та ОСОБА_1 добровільно вийшов зі своєї кімнати на вулицю де й був складений на нього протокол про адміністративне правопорушення. Безпосередньо ОСОБА_1 ніхто не зупиняв, протокол було складено, бо ОСОБА_1 в поясненнях вказав, що сів за кермо в стані алкогольного сп'яніння. Також про це повідомляли свідки.

Зазначений в протоколі в якості свідка ОСОБА_7 судом допитаний не був у зв'язку з його смертю.

Свідок ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, судова повістка повернута до суду без вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету ОСОБА_9 Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов'язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти ОСОБА_7» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно з п. 1, 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не був зупинений під час керування ним транспортним засобом, а тому не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не може бути складений тільки на підстави показів, які дали свідки, без безпосередньої зупинки транспортного засобу під керуванням ним водієм.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Керуючись ст.ст. 1, 130, 247, 251, 265-2, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Луганської області протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_10