ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Справа № 414/190/19

Провадження № 3/414/55/2019

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Безкровний І.Г., за участю секретаря с/з Нагорянської О.В., прокурора Неманова М.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, - розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_2, який працює на ДП «Кремінське ЛМГ» Боровенське МЛ на посаді майстра лісу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, - за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією № 15 від 21.01.2019, який надійшов до суду, згідно з витягом із наказу державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство» від 23.10.2009 № 172-К ОСОБА_2 було прийнято на посаду майстра лісу дільниці № 1 Боровенського мисливського лісництва з 26 жовтня 2009 року.

Відповідно до посадової інструкції майстра лісу Боровенського мисливського лісництва ДП «Кремінське ЛМГ», з якою ОСОБА_2 був ознайомлений, останній підпорядковується директору ДП «Кремінське ЛМГ», входить до складу державної лісової охорони та є матеріально-відповідальною особою.

Згідно з пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» майстер лісу Кремінського МЛ ДП «Кремінське ЛМГ» ОСОБА_2 відноситься до посадових та службових осіб державної лісової охорони.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, ОСОБА_2 був зобов'язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік до 01 квітня 2018 року.

Відповідно до послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчиняв ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 по 06.11.2018 було встановлено, що останній вперше увійшов до зазначеного реєстру 07.04.2018 та почав заповнення декларації, і лише 13.04.2018 декларацію було успішно подано.

У своєму поясненні ОСОБА_2 зазначив, що з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» він був ознайомлений під особистий підпис 28.09.2017. Поважних причин щодо несвоєчасності подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік встановлено не було. У період часу з 04.01.2018 по 10.02.2018 ОСОБА_2 знаходився у щорічній відпустці, а з 11.02.2018 по 01.04.2018 перебував на робочому місці.

Перевіркою сайту Акредитований центр сертифікації ключів (http://acsk.privatbank.ua) встановлено, що ОСОБА_2 отримав електронний цифровий підпис в АЦСК «ПриватБанк» 28.03.2018, який дійсний до 29.03.2019.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді майстра лісу ДП «Кремінське ЛМГ» Боровенського МЛ, будучи відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом, на якого поширюється дія цього закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин, а саме 13.04.2018 подав до офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнав частково та пояснив, що несвоєчасно подав щорічну декларацію за 2017 рік через відсутність інтернету належної якості вдома на роботі. Прицьому з'їздити у місто він не мав часу через ненормований робочий день та складний робочий графік.

Прокурор у судовому засіданні підтримав позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тому просив накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є вирішення її в точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 15 від 21.01.2019 зазначається, що датою виявлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та інкримінованого ОСОБА_2, є дата складання протоколу, тобто 21.01.2019.

Разом з тим, у повідомленні Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання або несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, складеного 17.04.2018 уповноваженою особою ОСОБА_3, зазначається, що ОСОБА_2 не подав відповідну щорічну декларацію за 2017 рік. При цьому вхідний штамп НАЗК із зазначенням дати отримання повідомлення на цьому документі відсутній (а.с. 9).

І лише 19.11.2018 НАЗК було надіслано лист на адресу Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому зазначалося, що НАЗК було встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави (а.с. 8).

У діючому КУпАП не зазначається, що саме слід вважати моментом виявлення адміністративного правопорушення (в тому числі пов'язаного з корупцією), однак, на думку суду, таким моментом слід вважати день отримання компетентним органом (в даному випадку - Національним агенством з питань запобігання корупції) інформації, з якої вбачається наявність в діянні особи ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією, оскільки саме з цього моменту у компетентного органу виникають підстави для проведення офіційного розслідування та збирання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції» державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Так, згідно з п. 6 Порядку перевірки факту подання суб'єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агенства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням НАЗК № 19 від 06.09.2016, у випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб'єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб'єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, надсилається на адресу електронної пошти, зазначену на офіційному веб-сайті Національного агентства, та засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

З огляду на вищевказані норми діючого законодавства, оскільки повідомлення НАЗК уповноваженою особою ОСОБА_3 про факт неподання ОСОБА_2 декларації, на якому відсутній вхідний штамп НАЗК, було складено 17.04.2018, суд вважає, що дане правопорушення фактично було виявлене у квітні 2018 року, враховуючи нормативні строки пересилання поштової кореспонденції, які затвердженні наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, а також оскільки протягом трьох днів НАЗК мало отримати відповідне повідомлення на офіційну адресу електронної пошти (принаймні, інші відомості стосовно моменту отримання НАЗК цього повідомлення в матеріалах справи відсутні).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Так, з матеріалів справи судом було встановлено, що інкриміноване правопорушення, пов'язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, було виявлено у квітні 2018 року, в той же час зазначена справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 надійшла до Кремінського районного суду Луганської області з Управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лише 22 січня 2019 року, тобто же після спливу строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 248 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд також враховує позицію, викладену у п. 137 рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), в якому зазначається, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (п. 51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки на момент розгляду зазначеної справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення.

Також відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи може вважатися порушенням права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Тобто, обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п. 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В той же час, Верховий Суд у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 522/116/14-к (провадження № 51-2197км18) визнав правильною практику судів, коли останні у судовому рішенні про закриття кримінального провадження у зв'язку із закінченням строків давності не викладають висновків щодо винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 38, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області в десятиденний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Безкровний