Єдиний унікальний номер №943/1752/19
Провадження №3/943/659/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_2 19.09.2019р. о 23 год. 20 хв. в м. Буськ майдан Незалежності, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transpoter» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі Буської ЦРЛ , чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні захисник Волошин С.В. просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначив, що зупинення автомобіля, керованого ОСОБА_2 , порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння, складення протоколу про адміністративне правопорушення (оформлення виявленого правопорушення) є безпідставним, не відповідає вимогам чинного законодавства, що виключає відповідальність ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, в рапорті працівників поліції, який розпочав писати поліцейський ОСОБА_3 , а закінчив, чомусь поліцейський ОСОБА_4 зазначено, що ОСОБА_2 було зупинено о 23:10 год. 19.09.2019 р. під час руху за вчинення порушення ПДР «на перехресті не ввімкнув лівий поворот». ПДР України ніде не передбачають, що водій транспортного засобу повинен «вмикати поворот», як і не містять такого терміну «ввімкнення повороту». Тому зупинення водія є безпідставним та таким, що суперечить вимогам Закону України «Про національну поліцію».

Неправомірність дій працівників поліції в частині зупинення автомобіля, керованого ОСОБА_2 також підтверджується й тим, що в матеріалах адміністративної справи, яка знаходиться на розгляді суду, відсутні будь які документи реагування, щодо правопорушення за яке було зупинено транспортний засіб ОСОБА_2 .. Складання таких документів також не згадується і в рапорті працівників поліції. Також в рапорті зазначено, що водія було скеровано на огляд до лікарні і там було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано в висновку лікаря №310. Виявлено 1,76 проміле алкоголю в організмі.

У відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року N1452/735 (далі - Наказ) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: а)запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Крім того, захисник звернув увагу суду на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_2 залишається невідомим, що із зазначеного дало підставу для доставлення ОСОБА_2 для проведення огляду в протоколі не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння, виявленої у ОСОБА_2 .

Згідно п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Однак, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що вже є підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

В лікувальному закладі огляд з метою виявлення стану сп`яніння проводився також із порушенням вимог нормативних документів, що регламентують порядок проведення такого огляду.

Згідно, так званого висновку, поданого суду, є незрозумілим, ким саме проводилось обстеження ОСОБА_2 .

Так як зазначення ім`я та по батькові лікаря, який проводив таке обстеження немає. Зазначено, що обстежувану особу встановлено, без зазначення документу, згідно якого це було зроблено (п.4 висновку). Тобто є незрозумілим кого саме обстежував невідомий лікар, як встановив особу обстежуваного. Наприкінці так званого висновку залишилось незрозумілим, чи обстежуваний перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чи ознак сп`яніння не виявлено, так як присутні обидві версії і зайве не викреслено. Прізвища імені та по батькові лікаря під висновком знову немає, лише нерозбірливий підпис. Тому не зрозуміло, чи проводилось якесь обстеження взагалі, хто його проводив, кого обстежували і до якого висновку в результаті прийшли. Сам бланк так званого висновку не відповідає вимогам Наказу, так як не містить заповнення усіх необхідних передбачених Інструкцією реквізитів. Крім того, копія висновку, яку видали водієві після огляду і та, яка міститься в матеріалах справи різняться між собою, що свідчить про внесення в так званий Висновок змін та доповнень, після отримання висновку водієм, що недопустимо. Також у Висновкові згадується 1,78 проміле, тоді, як в рапорті 1,76.

Згідно п.22 ч.ІІІ Наказу, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до ч.5 та 6 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, працівниками поліції порушені вимоги ст. ст. 266, 265-2 КУпАП щодо відсторонення особи від керування транспортним засобом та його тимчасового затримання. Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції виявили, що водій керував автомобілем в стані сп`яніння. Але чомусь після цього, транспортний засіб не затримали та не передали іншим особам. Жодної інформації про це в матеріалах справи немає. Це ще раз підтверджує, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом в стані сп`яніння.

Отже, в матеріалах поліції, надісланих судові для розгляду, документу, який би підтверджував факт перебування ОСОБА_2 та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння немає.

Тобто, зупинення автомобіля, керованого ОСОБА_2 , порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння, складення протоколу про адміністративне правопорушення (оформлення виявленого правопорушення) є безпідставним, не відповідає вимогам чинного законодавства та також виключає відповідальність ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти ОСОБА_5 »), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджений належними і допустимими доказами при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Г. О. Шендрікова