ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4555/19 Головуючий в 1 інст. Жупанова І.Б.
Провадження №33/807/472/19 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.163-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Харламова Д.І., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2019 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ТОВ «Екопост», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрите у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою суду, працівником податкової інспекції складений протокол про адміністративне правопорушення №469 від 08 липня 2019 року щодо директора ТОВ «Екопост» ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП, згідно з яким: занижено податок на прибуток на загальну суму 1 310 790 грн, в т.ч. за 2016 рік - 119 772 грн, за 2017 рік - 546 192 грн, за 2018 рік - 644 826 грн, чим порушено п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI; занижено ПДВ, внаслідок включення до складу податкового кредиту з ПДВ сум податку, які не підтверджені відповідним чином оформленими документами, чим порушено вимоги п.198.1 п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України від 01 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), на загальну суму 1 456 433 грн за червень 2016-жовтень 2018 року (детально зміст порушень викладено у витягу з акту №417/08-01-14-07/38840023 від 08 липня 2019 року, що додається), ст.163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову в частині встановлення його вини, а саме: виключити із вказаної постанови зазначення про те, що його вина підтверджується актом перевірки, який посадовими особами підприємства у встановленому порядку не оскаржений.

У випадку розгляду справи по суті із дослідженням доказів та вирішення питання про наявність або відсутність його вини, просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову - про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вказівка суду першої інстанції про те, що постанова суду набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, є порушенням його права на апеляційне оскарження судового рішення.

Також зазначив про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Він не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що є порушенням його права на захист. Крім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбувся 27 липня 2019 року, що було вихідним днем суботою.

Оскільки його не було сповіщено про час та місце розгляду справи, він був позбавлений можливості надати доказ того, що ним було оскаржено акт Головного управління ДФС у Запорізькій області №417/08-01-14-07/38840023 від 08 липня 2019 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки.

З урахуванням того, що акт податкової служби оскаржений у встановлений Податковим кодексом України строк, останній не може бути покладений в основу його вини, оскільки аналіз тільки самого акту перевірки не може служити належним доказом про те, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, інших доказів суду не надано.

Акт перевірки №417/08-01-14-07/38840023 від 08 липня 2019 року не є безумовною підставою для складання адміністративного протоколу, а дає лише підстави для додаткової перевірки. Акт не є нормативним документом, а лише є висновком за результатами проведеної перевірки уповноважених на те осіб, а відтак, акт не є достатньою підставою для складання адміністративного протоколу, за відсутністю інших достатніх даних.

Разом з тим, акт перевірки не заміняє та не доповнює протокол про адміністративне правопорушення, оскільки саме в протоколі мають бути відображені всі обставини правопорушення (у протоколі №469 від 08 липня 2019 року взагалі не відображені обставини нібито скоєного мною адміністративного правопорушення).

Вважає, що акт перевірки не є єдиним доказом, на підставі якого приймається обґрунтований висновок про його винність, оскільки містить суб`єктивну оцінку, викладену службовою особою, якою проведена перевірка.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його захисника адвоката Харламова Д.І., які уточнили апеляційну скаргу, просили закрити провадження в справі через закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, виключивши з постанови суду першої інстанції посилання на визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, підтримали уточнену апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, є передчасними, оскільки не здійснено повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Фактично цей висновок ґрунтується лише на Акті перевірки від 08липня 2019 року №417/08-0114-07/.

При цьому, в матеріалах справи міститься лише витяг з зазначеного акту.

Самого ОСОБА_1 судом не заслухано, справу розглянуто без участі останнього, всі обставини, що мають значення, не з`ясовані.

В той же час, при апеляційному розгляді встановлено, що на вказаний акт ОСОБА_1 подані заперечення, та зі слів останнього, повідомлення-рішення, складене на підставі вказаного Акту, оскаржено підприємством до адміністративного суду, і рішення у справі ще не прийнято.

Оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Разом з цим, закриття провадження в справі з одночасним визнанням особи винною у вчиненні правопорушення не передбачено чинним законодавством, про що обґрунтовано вказує апелянт.

Так, згідно з вимогами ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи, і цей перелік є вичерпним.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що свідченням того, що особу визнано винною у вчиненні правопорушення, є накладення адміністративного стягнення.

Отже, закриття провадження в справі з зазначенням в резолютивній частині постанови суду про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджується з вимогами вказаної статті.

Таким чином, оскаржувана постанова суду підлягає зміні на підставі ст.294 КУпАП, з виключенням з її резолютивної частини посилання на визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Датування оскаржуваної постанови вихідним днем, на що вказано в апеляційній скарзі, на думку апеляційного суду, може бути опискою і не є підставою для скасування вказаного судового рішення.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2019 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП змінити, виключивши з її резолютивної частини посилання на визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

У решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

енту Справа № 336/4555/19