БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1820/19 Провадження № 3/497/601/19
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.12.2019 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,
представника відділу ДПС «Болград» - Муравйової О.В.
особи, відносно якої складено протокол Дімова ОСОБА_1 Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Ізмаїльського прикордонного загону Відділу ДПС «Болград» Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України відносно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, не інваліда, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 09.11.2004 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №147499 від 02.12.2019 року, складеного інспектором прикордонного контролю 1 категорії Відділу прикордонної служби «Болград» Савоста С. у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП вбачається, що ОСОБА_2 , будучи громадянином України 02 грудня 2019 року о 16:25 годині в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Табаки» пред`явив прикордонному наряду «Перевірка документів» на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Республіки Болгарії серії НОМЕР_3 виданий 20.03.2015 року органом 5119, тим самим порушив вимоги статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України» від 21.01.1994 року, та статті 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року», відповідальність за що передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину категорично заперечував, та підтвердив, що він в дійсності має два громадянства: України та ОСОБА_3 . Проте, що на території України заборонено подвійне громадянство йому відомо, проте в інших країнах такої заборони не має. Обидва його паспорти є дійсними, виданими відповідними органами, не є підробленими. І це виключно його право яким паспортом користуватися.
Також пояснив, що 02 грудня 2019 року о 16:22 годині він виїхав з України на підставі паспорту громадянина України для закордонних поїздок №383815557 через п/п «Табаки», і о 18:48 годині він заїхав до України через цей же пункт пропуску «Табаки» на підставі паспорту громадянина республіки Болгарія НОМЕР_4 № НОМЕР_5 виданий 20.03.2015 року органом 5119.
Стверджував, що оскільки 21.09.2018 року він виїжджав з України як громадянин України на підставі паспорту громадянина України для закордонних поїздок, то і в`їхав він на територію України 02.12.2019 року о 18:48 годині як громадянин України, а тому в його діях відсутні будь-які порушення, і не має ніякого значення те, що 02.12.2019 року він виїхав з України як громадянин ОСОБА_3 .
Представник особи, яка склала протокол пояснила, що оскільки на території України заборонено подвійне громадянства, то ОСОБА_2 допустив порушення КУпАП, та як не подав на перевірку відповідні документи громадянина України.
Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, представника особи, яка склала протокол, суд дійшов до висновку, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 пред`явив для перетину державного кордону України 02.12.2019 року о 16:22 годині на виїзд з України паспорт громадянина Республіки Болгарія, і в той же день 02.12.2019 року о 18:48 годині на в`їзд в Україну пред`явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що кваліфіковано як спроба незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу. Під час з`ясування наявності підстав для перетину Державного кордону України було з`ясовано, що ОСОБА_2 , будучи громадянином України, має паспорт громадянина Болгарії, серії НОМЕР_3 виданий 20.03.2015 року органом 5119.
Крім того, згідно Витягу з автоматизованої бази даних «Гарт-1П» підсистеми «Ризик» вбачається, що за період з 15.08.2018 року по 02.12.2019 року ОСОБА_2 неодноразово перетинав кордон України як громадянин України, і як громадянин Болгарії, проте жодного разу до відповідальності не притягувався.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Частинами 2 та 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року за №1710-VI, який визначає умови перетинання державного кордону України, передбачено, що початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до положень ст. 7 вищенаведеного Закону паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Крім того, за п. 14 ч.1 ст.1 вказаного Закону перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.
Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі. Таким чином, працівники прикордонної служби позбавленні можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останнім паспортного контролю для посвідчення своєї особи.
Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення від 02.12.2019 року не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, за яким перетинав державний кордон ОСОБА_2 , не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_2 відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1ст. 204-1 КУпАП.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
З аналізу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, слідує, що відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП настає при перетинанні або спробі перетинання кордону особою без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу.
У розумінні п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.
ОСОБА_2 при перетинанні Державного кордону України в пункті пропуску «Табаки» на виїзд з України пред`явив власний, дійсний закордонний паспорт громадянина Болгарії, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що вказаний документ містив недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні. Тобто, ОСОБА_2 при перетинанні Державного кордону України у пункті пропуску «Табаки» пред`явив дійсний документ і цей документ не містить недостовірних відомостей про особу.
Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться у вину те, що він, будучи громадянином України на паспортний контроль для виїзду з України 02.12.2019 року о 16:22 годині, пред`явив документ - паспорт громадянина Болгарії, тобто вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу, проте в протоколі про адміністративне правопорушення не вказується чому саме в даному випадку цей документ не дає йому право на перетин кордону.
Слід зазначити, що в Україні діє принцип єдиного громадянства (п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Однак, відповідальності за подвійне громадянство законодавством України не передбачено.
На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.
Оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно вчинив незаконний перетин державного кордону України по невідповідному документу, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1ч.1 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставини в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Крім того, суд зазначає, що виходячи з вищенаведеного, при зазначених обставинах, складання відповідного протоколу відносно ОСОБА_2 та направлення його до суду, фактично є спробою працівників Державної прикордонної служби України, із використанням положень ст. 204-1 КУпАП, притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за наявність у нього подвійного громадянства, хоча така відповідальність діючим законодавством України не передбачена.
Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.247ч. 1 п. 1, 251, 252, 283 КУпАП, ст. ст. 1, 6, 7 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року за№1710-VI, ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.204-1 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.12.2019 року.

Суддя: С. В.Кодінцева