Провадження № 3/127/8336/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Тимуньк К.І. - розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 212-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 215-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), а саме: порушення порядку надання внеску на підтримку політичної партії.

Так, за результатами аналізу Звіту про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданого політичною партією «Громадянська Позиція» за IV квартал 2018 року встановлено, що 19.11.2018 р. за розрахунковим документом № @PL311151 на користь партії ОСОБА_1 надано внесок в розмірі 250000 гривень.

Відповідно до листа ДФС від 27.02.2019 р. № 4349/5/99-99-17-02-16 за даними інформаційних систем ДФС у ОСОБА_1 обліковується податковий борг станом на 19.11.2018 р. у розмірі 3,52 гривні.

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Тимунь К.І. - в судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено не відносно ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному рішенні Вінницького апеляційного суду. Також наголосили на тому, що ОСОБА_1 до НАЗК для складання відносно нього відповідного протоколу не викликався.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд при приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2019 р. складено Акт про проведення аналізу Звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру «Громадянська позиція» за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. (далі - Акт). Зі змісту наведеного акту випливає, що податковий борг мав, зокрема, ОСОБА_1 станом на 19.11.2018 р. в розмірі 3,52 грн. Однак 19.11.2018 р. ОСОБА_1 на користь Партії надано грошовий внесок в розмірі 250000,00 грн.

У зв`язку з наведеним 05.04.2019 р. складено Висновок про результати аналізу Звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за № 1088, який затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 05.04.2019 р. за № 934 (далі - Висновок).

На підтвердження відомостей, викладених у Акті та Висновку, до матеріалів справи надано копію звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання, фінансового характеру; копію листа за підписом директора департаменту погашення боргу Державної фіскальної служби Янчук С. від 27.02.2019 р. за № 434915/99-99-17-02-16.

Згідно з наданими захисником Барвінченка О.В. копіями документів випливає, що 30.06.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 складено податкове повідомлення-рішення № 65892-5302-0208, згідно з яким останньому повідомлено про суму податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в розмірі 13410,80 грн. З наданих суду копій квитанцій випливає, що 27.06.2018 р. ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 23/1-12 сплачено кошти в розмірі 4410,80 грн. і 13.08.2018 р. відповідно до квитанції № 13_12 - кошти в сумі 9000,00 грн.

Дана обставина під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, як слідує з наданих суду матеріалів, предметом дослідження не була.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та зазначені вище матеріали містять розбіжності в прізвищі особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та особи, яка, на думку уповноваженої особи Національного агентства з питань запобігання корупції, вчинила правопорушення. У зв`язку з наведеним Вінницьким апеляційним судом 16.09.2019 р. постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2019 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого статтею 212-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), скасовано, а матеріали повернуто до Національного агентства з питань запобігання корупції для належного оформлення. Незважаючи на це, 04.10.2019 р. матеріали надійшли до Вінницького міського суду Вінницької області з посиланням на те, що пунктом 9 розділу ІІ Порядку оформлення протоколів про адміністративні правопорушення та внесення приписів Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 09.06.2016 р. за № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2016 р. за № 1019/29149 (далі - Порядок) визначено, що не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також у зазначеному листі повідомлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 29.05.2019 р. № 50-25/661 стосовно ОСОБА_1 було допущено технічну помилку в частині зазначення імені та прізвища особи.

08.10.2019 р. Вінницьким міським судом Вінницької області повторно матеріали повернуто до Національного агентства з питань запобігання корупції для їх належного оформлення. Незважаючи на це, 18.11.2019 р. матеріали знов надійшли до суду з аналогічним повідомленням про неможливість внесення виправлень у протокол про адміністративне правопорушення.

Зі змісту пункту 9 наведеного вище Порядку випливає, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З наданого суду протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що останній не підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 254 КпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. При цьому частиною третьою статті 254 КпАП визначено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу. Обставин, передбачених статтею 258 КпАП, в даному випадку не встановлено.

Слід також зауважити, що частиною дугою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тому, сукупний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що складання протоколу про адміністративне правопорушення в даному випадку є обов`язковим.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені статтею 256 КпАП, зі змісту частини першої якої випливає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вже судом зазначено вище, судом апеляційної інстанції постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення було скасовано з тих підстав, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення до адміністративної відповідальності притягується зовсім інша особа. Слід при цьому зауважити, що апеляційним судом звернуто увагу на те, що в пункті 50 Рішення у справі «Швидка проти України» Суд зазначив, що «видається доречним повторити усталений принцип Суду щодо важливості права на доступ до суду, зважаючи на провідне місце права на справедливий суд у демократичному суспільстві («Ейрі проти Ірландії»). Якщо існує право на перегляд за статтею 2 Протоколу № 7, воно має бути таким же ефективним».

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що стаття 6 Конвенції за своєю структурою в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

За установленою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) адміністративне правопорушення Суд розглядає в контексті дрібного кримінального правопорушення та неодноразово вказував на те, щона таку категорію справ поширюється дія Протоколу № 7 до Конвенції ( «Лучіанова проти України»)

Розглядаючи певні категорії справ про адміністративне правопорушення і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на вказані випадки, слід звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Також в деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії2, пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

Відсутність прокурора при розгляді справ про адміністративні правопорушення не може призвести автоматично до порушення Конвенції, але суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з рішенням у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Слід також зазначити, що ЄСПЛ у справі «Надточій проти України», в якій предметом дослідження були санкції, встановлені Митним кодексом України у виді штрафу та конфіскації з точки зору їх кримінально-правового аспекту, звернув увагу на те, що у розділі 2 Кодексу про адміністративні правопорушення чітко визначається відповідальність за порушення митних правил, а стаття 139 Митного кодексу містить положення про адміністративні стягнення, такі як попередження, штраф та конфіскація. Останні два стягнення застосовуються за порушення митних правил згідно зі статтями 112 та 113 Митного кодексу. Ґрунтуючись на зазначеному вище, Суд не вбачає істотної різниці між Кодексом про адміністративні правопорушення, який, на думку Уряду, має карний кримінально-правовий характер, та розділом VIII Митного кодексу, який стосується окремих видів митних правопорушень, які також можна визначити як адміністративні правопорушення.

Отже, суд вважає, що в даному випадку правопорушення, за фактом вчинення якого складено протокол про адміністративне правопорушення, з огляду на передбачену санкцію, слід розглядати саме крізь призму кримінально-караного діяння. Саме тому суд вважає за доцільне звернути увагу на спосіб доведення до відому особи суті обвинувачення. Зокрема, ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» Європейським судом з прав людини також зазначено, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Отже, виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції. Тому посилання уповноваженої особи з питань запобігання корупції на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення допущено технічну помилку, яка не перешкоджає розгляду протоколу по суті, суд оцінює критично, оскільки фактично зініціюється питання про притягнення до відповідальності зовсім іншої особи.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Керуючись статтями 38, 212-2, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченої статтею 212-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: