Справа №: 700/682/19
Провадження № 3/700/176/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Бесараб Н.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Семенівка Лисянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , на час вчинення правопорушення - депутата Лисянської районної ради Черкаської області, до адміністративної відповідальності не притягувався, за ч.2 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 73/2019 від 05.07.2019 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Лисянської районної ради та відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у його майновому стані, після придбання транспортного засобу трактора Беларус-892, вартість якого становить 507 000 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 71/2019 від 05.07.2019 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Лисянської районної ради та відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у його майновому стані, після придбання транспортного засобу вантажний автомобіль марки DAF модель XF 105.460, вартість якого становить 300 400 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що намагався вчасно подати повідомлення на сайт НАЗК, але йому це не вдавалося з технічних причин. Змушений був звернутися до секретаря сільської ради, яка допомогла йому подати це повідомлення. Наміру приховувати майно від контролюючих органів не мав.

Прокурор обставини викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення підтримав, зазначивши про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь передбачених ч. 2 ст.172-6 КУпАП та просив визнати його винним та призначити йому стягнення у виді мінімального штрафу.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на нього поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» (№1700-VII) Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень національного агентства належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1, п.п.1 п.3, п.5 "Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (надалі Порядок) затвердженого Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції (надалі НАЗК) 10.02.2017 №56 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за №201/30069, цей порядок визначає механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 ЗУ "Про запобігання корупції" (надалі - Закон). Контроль та повна перевірка декларацій НАЗК здійснює відповідно до цього Порядку через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана із здійсненням такої функції (далі - підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр). Повну перевірку декларацій відповідно до цього Порядку Національне агентство здійснює виключно через працівників Підрозділу.

З урахуванням поняття "суб`єкт декларування" зазначений у ч.2 ст.52 ЗУ "Про запобігання корупції", даний Порядок визначає суб`єктів, що наділенні правом перевірки змін у майновому стані суб`єктів декларування, а також порядок перевірки та дії, у разі встановлення факту неподання або несвоєчасного подання відповідних змін суб`єктом декларування.

А тому усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, тільки НАЗК вправі, на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності.

Національна поліція України до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так як і змін у майновому стані суб`єктів декларування не відноситься. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язані зі здійсненням такої функції.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного суду у справі № 814/886/17, провадження № К/9901/505/17 від 11 квітня 2018 року.

Із матеріалів адміністративного провадження вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась працівниками УЗЕ Національної поліції України, які відбирали пояснення, робили запити, збирали докази, складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно останнього.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно вказаної вище особи, повідомлення НАЗК про результати такої перевірки УЗЕ НП України та інше.

Виходячи з викладеного вище, посадові особи правоохоронних органів, здійснюючи перевірку особи суб`єктів декларування, виходять за межі своїх повноважень та діють поза межами діючого законодавства, та ст. 19 Конституції України , якою визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що досудова перевірка по справі проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази у справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП не доведена.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бут розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Н.В. Бесараб