П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали протоколу складеного інспектором взводу №2 батальйону УПП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст.173, ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

В провадження до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надішли адміністративні матеріали за №308/4079/19 (провадження №3/308/2139/19), №308/4078/19 (провадження №3/308/2138/19) та 308/4087/19 (провадження №3/308/2143/19) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст.173, ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП, тому спільний розгляд цих справ є доцільним.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 129348 від 08.04.2019 року вбачається, що 08.04.2019 р. о 00 год. 01 хв. гр. ОСОБА_1 перебуваючи по вул. Анкудінова в м.Ужгороді біля АЗС ОККО, поводився агресивно, нецензурно виражався в сторону перехожих, кричав, чим ображав людську гідність та громадський порядок, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №129349 від 08.04.2019 року вбачається, що 08.04.2019 року о 00 год. 01 хв. гр. ОСОБА_1 нецензурно виражався в сторону перехожих, на законну вимогу військо службовця НГУ заступника капітана роти по РОС лейтенанта ОСОБА_2 припинити адміністративне правопорушення не відреагував, при цьому в грубій формі висловлювався в адрес військовослужбовця та чіплявся за формений одяг, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №228497 від 08.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , 08.04.2019 року о 02 год. 55 хв. в м.Ужгород пр..Свободи, поблизу буд. 58 керував транспортним засобом «Volswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. Ужгород, вул. Парижської Комуни, 4 «А», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання порушник ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у вчинених адміністративних правопорушень не визнав, пояснивши, що 08.04.2019 р. він з друзями зустрівся на заправці «ОККО» і емоційно обговорювали власні справи, до них підійшла особа у військовій формі, з питанням для чого вони зібрались і їх розмова порушує нічний спокій громадян, на що він відповів що нічого протизаконного не роблять і не порушують громадський порядок, оскільки знаходяться на території заправки, яка далеко від житлового кварталу. На що співробітник приблизився до нього і скрутив йому за спину руку і пригнув до землі таким чином, що навіть сильно вдарився головою. А потім його заштовхали в службовий автомобіль і відвезли до Ужгородського міськвідділу НПУ. Крім того він написав скаргу на співробітника ОСОБА_3 з приводу перевищення ним службових повноважень та протиправного застосування фізичної сили проти нього. Ніякого протоколу відносно нього не складали на місці, документів навіть не запитували. Що стосується, іншого протоколу, то після того, як його відпустили з Ужгородського міськвідділу НПУ, він поїхав додому, 08.04.2019 року о другій години ночі його автомобіль було зупинено на вимогу патрульної поліції, на запитання про причину зупинки його автомобілю, то чіткої відповіді не почув. Версії були різні , то спочатку причиною зупинки пояснили, що світлові показники автомобілю руху в праву сторону не був ввімкнений, згодом що неналежна підсвітка номерного знаку, згодом що він перебуває за кермом у стані алкогольного сп`яніння, про що він заперечив, оскільки він ніколи не вживає алкогольні напої коли має намір сідати за кермо. При цьому йому не було запропоновано пройти тест на місці зупинки, а коли запропонували проїхати в наркодиспансер, він погодився однак огляд на стан сп`яніння проводився з порушенням норм чинного законодавства, і не може бути дійсним.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показала, що 08.04.2019 р. вона була разом з друзями на заправці «ОККО». Де був присутнім її колишній хлопець, з яким вона почала сваритись. ОСОБА_1 став між ними, та почав тримати його щоб вони перестали сваритись. Приїхали працівники патрульної поліції, та запитали в чому проблема, але вони пояснивши що нічого не відбувається, тому працівники поліції поїхали далі. Після цього приїхали працівники національної гвардії, вийшли з машини та сказали одразу щоб виясняли відносини вдома. На що ОСОБА_1 підійшов до них намагаючись пояснити що відбувається, але одразу його повалили на землю, документи не просили у нього. Алкоголь вони не вживали.

Представник правопорушника адвокат Микульця Н.І. просила закрити справу про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.173, ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Підтримує подані письмові заперечення на адресу суду. Крім того вказує, що не надано будь-якого доказу про те, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським та чому такий огляд проводився в закладі охорони здоров`я.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши подані матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.254КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серія ГП №129348 від 08.04.2019 року встановлено, що дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за 173 КУпАП. Згідно протоколу серії ГП № 129348 від 08.04.2019 р., в графі склад адміністративного правопорушення зазначено, що гр. ОСОБА_1 08.04.2019 р. о 00 год. 01 хв. гр. перебуваючи по вул. Анкудінова в м.Ужгороді біля АЗС ОККО, поводився агресивно, нецензурно виражався в сторону перехожих, кричав, чим ображав людську гідність та громадський порядок, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно,з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Диспозицією статті 173 КУпАП передбачено вчинення правопорушником дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Виходячи з диспозиції цієї норми закону, суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і обов`язковим мотивом - неповагою до суспільства (хуліганські спонукання), тобто прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

При цьому такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» № 2899-IV, де зазначено, що громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Решта громадських місць визначається органами місцевої влади. Ці місця мають бути внесені до списку громадських пунктів, а люди проінформовані стосовно них.

Так, в порушення вимог ст.256 Кодексу України про адміністративне правопорушення у складеному протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не зазначено спосіб вчинення правопорушення, не відображено об`єкт правопорушення, не вказано суб`єктивну сторону правопорушення (ставлення до наслідків), яка характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотиви та мета вчинення правопорушення. Матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції статті 173 КУпАП, які б підпадали під ознаки дрібного хуліганства, оскільки для кваліфікації дій особи заст.173 КУпАП необхідна наявність в цих діях хуліганського мотиву, порушення громадського порядку.

У протоколі серії ГП № 129349 від 08.04.2018 р., про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, працівникам поліції не зазначено свідків та потерпілих, громадський порядок і спокій яких було порушено.

Також відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та за таких підстав, зібраними по справі доказами не встановлено, що ОСОБА_1 саме порушував громадський порядок і спокій громадян умисно з хуліганських міркувань.

Так, крім рапорту працівника поліції, в якому зазначено, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою на пересічних громадян, у матеріалах відсутні фактичні дані, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, так як не надано ані відеозапису даного правопорушення, ані показів свідків, на адресу яких ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою і спокій яких порушив, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки свідки з невідомих причин не залучались.

В матеріалах справи наявні пояснення виключно двох співробітників НГУ ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд критично розцінює додані до протоколу докази, оскільки вони складені працівником патрульної поліції, та співробітниками НГУ ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як і сам протокол, та такі безпосередньо зацікавлені у результаті розгляду справи.

Інших належних доказів, складаних або наданих не працівниками патрульної поліції, зокрема пояснення свідків, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства до протоколу не додано.

Працівник поліції яким складено протокол відносно ОСОБА_1 та співробітники НГУ ОСОБА_3 та ОСОБА_5 викликалися до суду неодноразово, в судові засідання не з`явився.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ГП №129349 від 08.04.2019 року вказується, що 08.04.2019 року о 00 год. 01 хв. гр. ОСОБА_1 нецензурно виражався в сторону перехожих, на законну вимогу військовослужбовця НГУ заступника капітана роти по РОС лейтенанта ОСОБА_3 припинити адміністративне правопорушення не відреагував, при цьому в грубій формі висловлювався в адрес військовослужбовця та чіплявся за формений одяг, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, то відповідно до диспозиції вказаної статті, до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті особи, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

ОСОБА_1 інкримінують непокору виражену у відмові припинити виражатись нецензурно в бік перехожих, в грубій формі висловлювання в адрес військовослужбовця та чіпляння за формений одяг військовослужбовця НГУ. При цьому іншої законної вимоги працівників поліції або військовослужбовця НГУ припинити правопорушення в протоколі не вказано.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиці Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Разом з тим, суд враховує, що згідно відповіді на запит адвоката від 12.07.2019 року НГУ ВЧ 3002 ЗОТО 08 квітня 2019 року військовослужбовці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходились в спільному з патрульною поліцією наряді по охороні громадського порядку та безпеки м. Ужгород. Час заступання на службу 18.00-00.00 годин в період з 07.04.2019 року 08.04.2019 року

При цьому згідно протоколу про адміністративне правопорушення ГП №129349 від 08.04.2019 року встановлено, що військовослужбовець НГУ заступник капітана роти по РОС лейтенант ОСОБА_3 у вказаний в протоколі час не перебував у спільному з патрульною поліцією наряді по охороні громадського порядку та безпеки м. Ужгород.

Крім цього, з пояснень ОСОБА_1 слідує, що співробітник НГУ заступник капітана роти по РОС лейтенанта ОСОБА_3 приблизився до нього та скрутив йому за спину руку, і пригнув до землі, що підтверджується показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що вимоги працівника поліції або військовослужбовця були здійсненні у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, були наполегливими та неодноразово повтореними, що було пред`явлене відповідне посвідчення, що встановлювалась особа ОСОБА_1 , та відсутні правове обгрунтування внаслідок чого саме відбувалось затримання особи ОСОБА_1 ..

Відповідно до вимог ч.1 ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Доданий до матеріалів протокол про адміністративне затримання вказаних відомостей не містить.

Згідно чинного КУпАП не передбачено, щоб суддя самостійно змінював суть адміністративного правопорушення, описаного у протоколі та предявленого правопорушнику.

Отже, дослідивши докази, які надані на підтвердження протоколу про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що вказані докази не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Виходячи із цього, відсутність конкретних правових доказів про невиконання ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, за що відкрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП із наслідками у вигляді адміністративної відповідальності за його вчинення.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на вищевказані дії співробітника НГУ ОСОБА_3 було подано скаргу, з приводу перевищення останнім службових повноважень та протиправного застосування фізичної сили проти ОСОБА_1 , що підтверджується талоном повідомлення №894, копія якого міститься у матеріалах справи, яка була прийнята 08.04.2019 року ДОП СП Бабан О ОСОБА_6 В ОСОБА_6 Наслідків розгляду якої на час розгляду справи відсутні.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №228497 від 08.04.2019 року вказується, що ОСОБА_1 , 08.04.2019 року о 02 год. 55 хв. в м.Ужгород пр..Свободи, поблизу буд. 58 керував транспортним засобом «Volswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. АДРЕСА_1 , вул. Парижської Комуни, 4 «А», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність по ній настає 1) у разі керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України), 2) у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України), 3) а також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Таким чином для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити, що особа: -керувала транспортним засобом, при цьому будучи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; -або передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, за умови, що тому, хто передає керування, відомо про такий стан; -або керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями потерпілих або свідків правопорушення; фотознімками, відеозаписами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто і відео з камер поліцейських, і відеозаписи з камер спостереження та відео реєстраторів автомобілів самих правопорушників, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є доказами.

Згідно «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», детально вказано послідовність доведення водія в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. За наявності ознак алкогольного сп`яніння огляд на стан сп`яніння може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, і алгоритм проведення перевірки таки: якщо огляд проводиться поліцейськими: перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу; на вимогу особи надає їй сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; видає особі, яка підлягає огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, визначених у п.3 вищевказаної Інструкції (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); за допомогою спеціального приладу проводиться огляд і в акті огляду фіксуються його результати. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння; якщо встановлений факт сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (тобто до проведення огляду і складання відповідного направлення та акту огляду відсутні підстави складати протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 130 КУпАП); якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Каге1іп v. Russia»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, діючим законодавством чітко визначено процедуру проходження огляду на стан алкогольного спяніння (ст. 266 КУпАП та п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року)).

Між тим, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП та п.п. 7, 8 Інструкції, є три підстави:1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, що, в такому випадку, є обовязковим.

З відеозапису дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 працівниками патрульної поліції не було роз`яснено наслідки відмови від проходження медичного обстеження на стан спяніння у встановленому законодавством порядку в присутності двох свідків за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, вказано про можливість проходження такого або за допомогою драгера або в закладі охорони здоров`я, що фактично не відповідає ч. 3 ст. 266 КУпАП та п.п. 7, 8 Інструкції.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про необхідність обов`язкового проведення огляду на стан алкогольного спяніння щодо ОСОБА_1 безпосередньо в медичному закладі, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, або до п. 8 Інструкції.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП та пункту 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд на стан спяніння, проведений з порушенням, зокрема пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції, вважається недійсним.

Крім того, відповідно до п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. № 1452/735, У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Додатком за № 1 Інструкції затверджено форму такого направлення.

Дослідивши адміністративний протокол та додатки до нього суддя зазначає, що таке направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в додатках до протоколу відсутнє.

Суд враховує, що на адвокатський запит від 04.07.2019 року про роз`яснення стосовно ступеню алкогольного сп`яніння та способу його встановлення проведеного в ОНД 08.04.2019 року у ОСОБА_1 , була надана відповідь від 08.07.2019 року згідно поставленого переліку питань, що функціональна оцінка концентрації алкоголю в крові є незначний вплив алкоголю.

З оглянутого в судовому засідання відеозапису CD-диску видно, тільки що ОСОБА_1 виходив з машини, показати патрульним, що номер освідчується належним чином. Згодом видно, що ОСОБА_1 вже в наркодиспансері, а працівник поліції через дві години починає обґрунтовувати причину зупинки тим, що ОСОБА_1 не був пристебнутий паском безпеки під час керування транспортним засобом. Також на відеозаписі боді-камер, наданому до матеріалів справи, відсутній початок відеозйомки. Яка причина зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , працівник поліції чітко не міг сформулювати вказуючи різні підстави. При цьому, було пізніше складено постанову за ч.5 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом ОСОБА_1 з непристебнутим ременем безпеки, про яке на відеозаписі взагалі не вказується працівниками поліції як причину зупинки.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати один з таких превентивних заходів: зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Наведений вище перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним. Інші підстави є незаконними.

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

З огляду на те, що підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 поліцейським не зазначено, то саме зупинку транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст.. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII поліція згідно з покладеними на неї завданнями, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, а також при перегляді доданого до матеріалів справи відеозапису, працівники поліції зупинили транспортний засіб під його керуванням, але причину зупинки пояснити не могли. Складена пізніше постанова за ч.5 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом ОСОБА_1 з непристебнутим ременем безпеки не була причиною зупинки транспортного засобу.

Крім того, надані відеозаписи, які надіслані до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, та були досліджені в судовому засіданні, не містять достатніх та достовірних даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки під час огляду в судовому засіданні відеозаписи CD- дисків, не відтворюють факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

Всупереч вимогам п.п. 3.3 та 3.5 Інструкції «про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, відеозапис є не суцільним, переривається на важливих моментах, є нерозбірливим. Також на відеозаписі зафіксована частина подій, яка відбувалась в закладі охорони здоров`я, де відсутній звук. Наведене дає підстави вважати надані відеозаписи неналежними та недопустимими доказами у даній справі.

Крім того, докази додані до протоколу, не узгоджуються між собою та його змістом.

В протоколі серії БД №228497 від 08.04.2019 року вказується, що ОСОБА_1 , 08.04.2019 року о 02 год. 55 хв. в м.Ужгород пр..Свободи, поблизу буд. 58 керував транспортним засобом «Volswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому згідно постанови ЕАВ № 1052279 від 08.04.2019 року складеної о 03 год. 53 хв., за ч.5 ст. 121 КУпАП, ОСОБА_1 . керував транспортним засобом в 02 год. 50 хв. 09.04.2019 року.

Та одночасно з цим, враховуючи наданий висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 08.04.2019 року проходив такий огляд о 02. год. 55 хв. в Закарпатському обласному наркологічному диспансері за іншою адресою.

Зазначені обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення і стан доказів, доданих до протоколу, не відповідають фактичним обставинам справи.

В судове засідання працівники патрульної поліції якими складались адміністративні матеріали не з`явилися, повідомлялись неодноразово.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення та дотримання інспектором встановленого порядку складання протоколу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вище зазначених обставин, приходжу до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене провадження в справі слід закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173, ст. 185 КУпАП та ст.130 ч.1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.23, 33, 36, 40-1, 124, 122-4, 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи за №308/4079/19 (провадження №3/308/2139/19), №308/4078/19 (провадження №3/308/2138/19) та 308/4087/19 (провадження №3/308/2143/19) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ст.173, ст. 185 та ч.1 ст. 130 КУпАП, та присвоїти єдиний номер №308/4078/19 (провадження №3/308/2138/19).

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173, 185 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.