ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/981/19 Справа № 205/4141/19 Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І. С. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 напостанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2019 року о 02 год. 45 хв. рухаючись в м. Дніпро по вул. Лавандова, біля будинку № 45, водій ОСОБА_1 керував мопедом «Leopand», без н/з, з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнин рота) та відмовився пройти в установленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, суд формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та незаконне рішення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що судом було порушено його право на захист, оскільки справу розглянуто без його участі, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, протокол не підписав з причин відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки неможливо їхати на поламаному мопеді, суддя не звернув уваги, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він мав пройти на вимогу поліцейського.

Також зазначає, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, від керування мопедом його не відсторонили, покази свідків складені не власноруч, а на бланках та одним почерком, також суд не викликав та не допитав свідків.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтвердив факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Захисник Кірєєв В.Г. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідає фактичним обставинам справи.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 188916 від 25 квітня 2019 року (а.с. 1); рапортом працівника поліції (а.с. 4); поясненнями свідків, які зазначили, що ОСОБА_2 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився (а.с. 3); відеозаписом з нагрудної камери (а.с. 8).

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Покази свідків та працівника патрульної поліції повністю узгоджуються між собою та сумнівів в апеляційному суді не викликають.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

У суду відсутні будь-які підстави ставити зазначену обставину під сумнів.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і суд кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Діючим законодавством закріплено загальне положення, згідно з яким особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Наслідки подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на подачу скарги передбачені в ст. 35 Конвенції, і полягають у визнанні такої скарги неприйнятною.

При розгляді адміністративного провадження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою безпідставного отримання необхідного їм рішення суду, затягування процесу або для інших недобросовісних цілей використовують належні їм процесуальні права всупереч з їх дійсним призначенням. Дане явище виступає чинником, що дестабілізує правосуддя і створює серйозні перешкоди для ефективного вирішення спорів.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року №14, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Також, суд апеляційної інстанції оцінив пояснення ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як спосіб уникнення від відповідальності за вчинені діяння, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено матеріалами справи, які є логічними та не суперечать один одному.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, дані доводи не спростовують наявності у ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, які виразились у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є об`єктивною стороною вчинення даного адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши зібрані у справі докази та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив п. 2.5 ПДР України та його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2019 рокувідносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.П. Іванова