Справа № 415/4121/19
Провадження № 33/810/150/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подану на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 09.08.2019 року,

встановила:

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 09.08.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України, та звільнено від адміністративної відповідальності, суд обмежився усним зауваженням, справу закрито.

Відповідно до змісту постанови 10 травня 2019 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись на блокпосту «Лисичанськ - Бахмут», на законну вимогу майора поліції ОСОБА_2 надати документи для встановлення особи та перевірки, згідно п.3 ст.32 ЗУ «Про національну поліцію», категорично відмовився, чим не виконав законні вимоги працівників поліції.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить судову постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що судом було невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Посилається на те, що в протоколі серії НОМЕР_1 не вказані свідки, але суд не звернув на це уваги та долучив до матеріалів справи рапорти працівників поліції, які надали свідчення без підтвердження ознайомлення з кримінальною відповідальністю про надання завідомо неправдивих показань. немав можливості допитати свідків у судовому засіданні та суд не врахував пояснення, які є доказами в розумінні ст.251 КУпАП, про те, що в його діяннях не було злісної непокори, а лише намагання ознайомитись з метою перевірки документів та на підставі яких нормативно-правових актів виконується перевірка, що передбачено ст.ст.34,57 Конституції України та ст.31 ЗУ №580-VIII «Про Національну поліцію».

Також суд визнав недоцільним виклик до судового засідання особи, яка склала протокол - ОСОБА_3 , а також інших осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які надали рапорти з абсолютно однаковим текстом, що викликає сумнів в їх об`єктивності. Вважає, що їх покази мали для суду встановлену силу. Це завадило повно та об`єктивно становити всі обставини справи. Посилання на нормативно-правові пукти у протоколі серії АА242872, в рапортах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є невиправданими та такими, що не відповідають дійсності. Місце події, блок-пост «Лисичанськ-Бахмут», знаходиться не на тимчасово окупованій території, тому закони про тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях не розповсюджуються на цю територію. Також цей блок-пост жодним правовим актом, доведеним до громадян, юридично не визнаний об`єктом із спеціальним режимом або місцем здійснення поліцейського контролю, а наказ командувача об`єднаних сил від 26.06.208 №208 розповсюджується лише на військовослужбовців та працівників поліції, які приймають участь в ООС. Посилання на п.7 ст.35 ЗУ №580-VIII «Про національну поліцію» є невиправданим через те, що він особисто не був за кермом автомобіля, тому ніяк не міг вплинути на зупинку транспортного засобу. Працівники поліції, коли вимагали надати документи на місці події, не посилались на жоден з цих нормативно-правових актів, чим порушили вимоги ч.2 ст.31 ЗУ №580-VIII «Про національну поліцію».

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги, шляхом повідомлення телефонограмою.

Вивчивши матеріаи провадження про адміністративне правопорушення, витребувані із Лисичанського міського суду Луганської області щодо ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, встановлено такі обставини.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а, також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону виконані судом у повному обсязі.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.185 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, які досліджувались безпосередньо у залі судового засідання, у тому числі, і пояснення ОСОБА_1 :

протоколом про адміністративне правопорушення АА242872, рапортами поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які послідовно та чітко виклали обставини скоєння ОСОБА_1 правопорушення.

Так, стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Піддавши зазначені докази належному аналізу і оцінці, суддя вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме злісної непокори працівникам поліції.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона: правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона: правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок" (абзац 2 п.7). Саме це тлумачення є визнаним і сьогодні, на нього посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 , категорично відмовився виконувати наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, надавати документи, що засвідчують особу та особисті речі для огляду (рюкзак).

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На думку суду, невизнання ОСОБА_1 вини, має на меті уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки вказані вище твердження ОСОБА_1 , спростовуються матеріалами справи та доказами, отриманими судом безпосередньо під час судового розгляду.

Отже всі вищенаведені докази були вивчені в суді першої інстанції та правильно оцінені. З урахуванням цього, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не було наведено переконливих доводів, які б давали суду підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя-

постановила:

Постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 09 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун