КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кияшко О.А., з участю ОСОБА_2, адвоката Левчука М.О., який представляє інтереси ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2018 щодо ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2018 громадянку України ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил №0770/12500/18 валюту у сумі 421 долара США та 190 євро повернуто ОСОБА_2

Згідно з вказаною постановою ОСОБА_2 03.10.2018 о 20 год. 15 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» своїми діями обрала канал, позначений символом «зелений коридор», тим самим відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, та засвідчила про факти, що мають юридичне значення. Після перетину пасажиром «білої лінії», яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю «зелений коридор» митниці, на підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного кодексу України пасажиру було задано питання щодо наявності в неї готівкових коштів, на що вона відповіла, що має при собі близько 11000 доларів США. Після цього пасажира було запрошено до службового приміщення митниці залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», де нею була видана готівка в розмірі 11964 доларів США та 190 євро, які знаходились у різних відкритих паперових конвертах, що містилися у жіночій сумці пасажира (ручна поклажа). Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. З виявленої суми ОСОБА_2 було пропущено 11543 долари США (еквівалент 10000 євро згідно курсу НБУ станом на 03.10.2018). За протоколом про порушення митних правил вилучено 421 долар США та 190 євро.

У постанові суддя місцевого суду визнав, що досліджені докази доводять винуватість ОСОБА_2 у порушенні встановленого Митним кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, а саме у переміщенні готівки у сумі, що перевищує 10000 євро в еквіваленті.

Разом з тим, накладаючи на ОСОБА_2 стягнення за вказане правопорушення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суддя місцевого суду не застосував стягнення у вигляді конфіскації вилученої валюти, обґрунтувавши своє рішення тим, що вилучені кошти мали законне походження, не призначались для здійснення незаконної діяльності, є заробітною платою ОСОБА_2, а розмір коштів є для неї значним.

З огляду на наведене, суддя дійшов висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме втручання в право громадянки ОСОБА_2 на повагу власності, оскільки є непропорційним та покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар».

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Київської митниці ДФС Рунов Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, та конфіскації вилученої валюти.

На обґрунтування апеляційної скарги представник митниці зазначає, що під час розгляду справи суддею місцевого суду жодним чином не було встановлено, що застосування конфіскації валюти у сумі 421 долара США та 190 євро буде для ОСОБА_2 «надмірним індивідуальним тягарем». Співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дають підстави вважати, що застосування положень санкції ст.471 МК України щодо конфіскації валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Вчинене ОСОБА_2 правопорушення, передбачене ст.471 МК України, посягає на встановлений державою порядок переміщення валюти через митний кордон України, нехтування яким є неприпустимим та суперечить інтересам держави. В силу положень вказаної статті, накладаючи стягнення на порушника, суд зобов'язаний застосувати стягнення у вигляді штрафу та конфіскації валюти, яка є предметом правопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника адвоката Левчука М.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.471 Митного кодексу України конфіскація товарів, обмежених законодавством України до переміщення через митний кордон України, є обов'язковим видом стягнення, який застосовується до осіб, які формою проходження митного контролю обрали проходження через "зелений коридор".

Чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов'язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Посилання місцевого суду на Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» як на підставу для незастосування конфіскації вилученої валюти є необґрунтованим, оскільки жодних заборон на конфіскацію предметів порушення митних правил ні вказаною конвенцією, ні рішеннями Європейського Суду з прав людини не встановлено.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції») наголошує, що держава при конфіскації майна зобов'язана додержуватися визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод критерію правомірності позбавлення майна, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб'єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з'ясованих обставин і фактів.

Однак апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 валюти не відповідає принципу пропорційності, покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар» та не може бути застосована у даному випадку.

Зокрема, співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дає підстави вважати, що застосування санкції ст.471 МК України в частині конфіскації валюти у сумі у сумі 421 долара США та 190 євро не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

За даних обставин, висновок місцевого суду про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_2 валюти становить для правопорушника «індивідуальний надмірний тягар» не може вважатися обґрунтованим.

Висновок судді про необхідність застосування у даній ситуації положень п.10 ч.2 Конвенції про захист заробітної плати № 95 є безпідставним, оскільки після вилучення валюти в розпорядженні ОСОБА_2 залишились кошти (11543 долара США), розміряких перевищував розмір отриманої нею винагороди за виконання трудових обов'язків (700 доларів США).

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона вчинила дане правопорушення ненавмисно, внаслідок незнання точного розміру наявної у неї валюти, на має значення при вирішенні питання щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, оскільки суб'єктивна сторона цього правопорушення характеризується як умисною, так і необережною формою вини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанову судді місцевого суду необхідно скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення відповідно до санкції статті.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Рунова Т.В. задовольнити.

Скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2018 щодо ОСОБА_2.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, з конфіскацією вилученої у неї на підставі протоколу про порушення митних правил № 0770/12500/18 валюти у розмірі 421 долара США та 190 євро.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь держави Україна (отримувач: Державний бюджет України, Бориспіль УДКСУ/Київська митниця ДФС, ЄДПОУ: 38007070, МФО банку: 821018, КДБ: 21081100, р/р: 5004).

Стягнути з громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий 26.07.2016 року, орган, що видав: 3202, запис 824, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: Бориспільське управління Державної казначейської служби України, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007070, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 0004, код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнути з громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий 26.07.2016 року, орган, що видав: 3202, запис 824, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь Київської митниці ДФС (Код , банк: Держказначейська служба України м. Київ, код банку: 820172, р/р: 9083) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 41 грн. 02 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя