Справа № 206/6024/19
Провадження № 3/206/2161/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Поштаренко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бубісь А.В.

розглянувши матеріали справи які надійшли з Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , вчинив правопорушення у вигляді невиконання рішення суду, яке передбачає щомісячну сплату аліментів на користь стягувана, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, чим порушено вимоги ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме 14 126,25 гривень станом на - 01.02.2019 рік. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.277-2 КУпАП, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи не направляв.

Крім того, оголошення про розгляд справ містяться на офіційному веб-сайті судової влади, що дає особі можливість дізнатися про стан судового провадження.

На підставі викладеного, суд вважає, що згідно положень ст.ст. 268,277-2 КУпАП, суд, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП, не є обов`язковою.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне провести розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки суд розцінює поведінку ОСОБА_1 , як намір умисного затягування розгляду справи та явне зловживання наданими йому процесуальними правами, що стало причиною неоднарозових відкладень розгляду справи. Окрім того, ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість особисто, або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показала, що працює на посаді державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП був складений нею у відповідності до вимог передбачених ст. 255 КУпАП. Разом з тим зазначила, що вказаний протокол було складено до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох річного віку.

Суд, вислухавши пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 КУпАП, встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Диспозиція частини першою ст. 183-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Об`єктивною стороною цього правопорушення є характеризується бездіяльністю особи, яка повинна сплачувати періодичні платежі кожного місяця у визначеному розмірі і датою вчинення цього правопорушення є відповідний період, в який особа не сплачувала аліменти.

З досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення вважаю, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, доведена повністю та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 30.09.2019 під № 175, складеним державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Проник Є.О. (а.с.2-3), актом державного виконавця від 30.09.2019 (а.с.4), копією виконавчого листа від 18.11.2015 року за №206/4840/15-ц (а.с. 5), листом-викликом від 24.09.2019 під № 18115, складеного відносно ОСОБА_1 (а.с. 6-8) довідкою-розрахунком заборгованості з аліментів за виконавчим листом під № 206/4840/15-ц від 18.11.2015 в розмірі 11989,31 гривень.

Зазначені докази є належними і допустимими, та на їх основі у визначеному законом порядку в повній мірі встановлено наявність адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та винність ОСОБА_1 в його вчиненні. За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу. Обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено. Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, доведеною повністю.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та обставини, які пом`якшують та обтяжують його відповідальність, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Крім того ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тому з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40-1, ст. 283, ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_1 ), визнати винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення, у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 (ста двадцяти) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Поштаренко