Провадження № 33/4808/4/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, та його захисника Косійчука Ігора Григоровича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду як незаконну скасувати, закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження послався на те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду, справу було розглянуто у його відсутність, що, на думку апелянта, є порушенням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Стверджує, що він не перебував за кермом в стані алкогольного сп'яніння. Повідомляє, що кримінальне провадження щодо нього за вчинену ним ДТП було закрито, що, на думку апелянта, свідчить про те, що він не знаходився в стані алкогольного сп'яніння, інакше б справу не закрили. Крім того, зазначає, що в лікарні він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, це лікарі не стали його проводити, з причин того, що він не є їх пацієнтом. Вважає, що факт відмови від проходження огляду на стан сп'яніння повинен був засвідчити лікар, а не працівники поліції зі свідками. На думку апелянта, працівники поліції помстилися йому, та склали протокол про відмову від проходження такого огляду. Вказує, що він підписував протокол в якому не були зазначені свідки. Вказує, що його дружина, та знайомі, що прибули на місце вчинення ДТП можуть підтвердити той факт, що він був тверезим. Посилається на те, що в матеріалах провадження відсутнє направлення працівника поліції на проходження медичного освідчення, як того вимагає закон.

Постановою судді встановлено, що 11.09.2018 року о 23.10 год. водій ОСОБА_2 в м. Івано-Франківську по вул. Целевича, керував транспортним засобом марки «Пежо 308» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з'явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, якому роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та його захисник Косійчук І.Г., якому роз'яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявили клопотання про допит в якості свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яке було задоволено.

Повідомили, що жодних заяв та клопотань до початку апеляційного перегляду поштою не направляли, до канцелярії суду не подавали, та на адресу електронної пошти суду не надсилали.

В суді апеляційної інстанції:

- ОСОБА_2 та його захисник Косійчук І.Г. підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді - скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважав, що справу доцільно розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.п. 14-15).

В той же час, даних про те, що ОСОБА_2 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час розгляду справи 07.11.2018 року, матеріали справи не містять.

В матеріалах справи міститься лише розписка про виклик ОСОБА_2 до місцевого суду на 07.11.2018 року о 09-43 год., проте відмітки щодо одержання ним вказаної повістки про виклик, або іншого доказу на підтвердження факту отримання останнім сповіщення, немає (а.с. 13).

В апеляційній скарзі апелянт в якості причини пропуску строку посилався на те, що справу було розглянуто судом без його участі, повідомлення про час та місце розгляду справи він не отримував, що є слушним.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_2 належить поновити, постанову суду - скасувати та прийняти нову постанову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Вважаю встановленим, що ОСОБА_2 11.09.2018 року о 23.10 год. в м. Івано-Франківську по вул. Целевича, керував транспортним засобом марки «Пежо 308» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та в лікарні - Обласному наркологічному диспансері, відмовився у в присутності двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, чим порушив п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому зсіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що він був тверезим, від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння він не відмовлявся, а неодноразово просив працівників поліції пройти огляд в іншій лікарні.

Допитані в суді апеляційної інстанції в якості свідків: ОСОБА_4 - дружина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що є знайомим - друзями, останнього, які повідомили про те, що по приїзду на місце вчинення ДТП за участю ОСОБА_2, останній був тверезий.

Проте, ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, тобто за його відмову, як водія транспортного засобу, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України), а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України).

Тому, пояснення вказаних вище свідків та ОСОБА_2 жодним чином не впливають на відсутність в діях, останнього, складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В той же час, винуватість ОСОБА_2 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відповідно до встановленого законом порядку підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №219082 від 12.09.2018 року; 2) поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, долучених до протоколу, з яких вбачається, що їх було запрошено працівниками поліції бути свідками, та засвідчити факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою приладу алкотесту Drager чи в медичному закладі ОНД м. Івано-Франківськ, при цьому свідки також засвідчили наявність у останнього ознак алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка вимова. (а.п. 3-4).

Крім того, до матеріалів провадження також долучено 3 диски, на яких містяться відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були оглянуті судом апеляційної інстанції в ході апеляційного перегляду (а.п. 5), з яких вбачалось, що ОСОБА_2 були роз'яснені права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також те, як працівник поліції у присутності двох свідків пропонують останньому пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер» або в закладі охорони здоров'я, на що останній відмовляється.

Доводи захисника в частині того, що вказаний відеозапис є неналежним доказом по справі, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не має жодного посилання на його долучення до матеріалів справи, не є слушним, оскільки КУпАП не передбачений такий обов'язок особи, що складає протокол.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то вважаю зібрані працівниками поліції докази належними та допустимими.

Таким чином. доходжу висновку, що докази, які містяться в матеріалах провадження, зокрема й відеозаписи, отримані з дотриманням встановленого законом порядку.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння щодо ОСОБА_2 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція), тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи матеріали справи та наявні в ньому відеозаписи, доходжу висновку, що наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_2 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у передбаченому законом порядку.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобов'язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому в діях ОСОБА_2 є склад даного правопорушення.

Посилання апелянта на те, що під час підписання протоколі про адміністративне правопорушення в ньому були відсутні відомості щодо свідків, як на підставу відсутності вини останнього в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, не є слушними, оскільки в протоколі містяться данні про свідків, а в матеріалах провадження містяться їх письмові пояснення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення містить записи щодо всіх необхідних реквізитів, зокрема й в частині відомостей щодо свідків (а.п. 1).

Доводи апелянта про те, що в матеріалах провадження відсутнє направлення працівника поліції на проходження медичного освідчення, як того вимагає закон, не свідчить про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду, оскільки ОСОБА_2 був доставлений працівниками поліції в медичний заклад для проходження такого освідчення, в той час, як зазначене апелянтом направлення видається у разі самостійного проходження особою огляду на стан алкогольного сп'яніння. Крім того, апелянт відмовився від огляду, тому даний випадок не передбачає складання документу про проходження огляду на стан сп'яніння.

Щодо доводів апелянта в частині того, що факт його відмови повинен був засвідчити лікар, а не працівники поліції зі свідками, то вони також не є слушними, оскільки діючим законодавством передбачено обов'язок лікаря скласти висновок про результати огляду, проте ОСОБА_2 від проходження відмовився.

Таким чином, перевіривши всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставин, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_2 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, вважаю доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння містить в собі склад вказаного адміністративного правопорушення.

Проте, на час прийняття рішення апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2018 року, якою ОСОБА_2, притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло