Провадження № 33/824/469/19 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду РудніченкоО.М.

секретар Марченко Д.О.,

за участю:

представника ОСОБА_3,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_4,

свідка ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року, якою:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Чернігівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції та протоколу про адміністративне правопорушення, 22.09.2016 о 23 год. 23 хв. громадянин ОСОБА_4, керував транспортним засобом «Шевроле» д/н НОМЕР_1 по пр. Г. Ватуніна, 32 в м. Києві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Огляд на стан сп'яніння проводився в присутності двох свідків та зі згоди громадянина ОСОБА_4 за допомогою спеціального технічного засобу для визначення вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «DRAGER (Alkotest 6810), результат тесту - 0,42 %.

Своїми діями громадянин ОСОБА_4 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 275,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/12431/16-п від 05.12.2016 про визнання винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Закрити провадження по справі відносно ОСОБА_4 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення. Витребувати з Деснянського районного суду міста Києва відеоматеріали затримання правопорушника, замість якого ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності, якщо такі відеоматеріали є в наявності. Направити в органи Національної поліції України копію постанови для вилучення з інформаційних баз інформації, щодо визнання ОСОБА_4 винним та притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_4 взагалі не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння і взагалі його не було у м. Києві в час вчинення правопорушення, вказаного у постанові суду. Вважає, що ОСОБА_4 безпідставно та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Цим судовим рішенням обмежено ряд його законних прав та інтересів. ОСОБА_4 не може зняти з обліку та продати належний йому автомобіль, поки не сплатить штраф за правопорушення, якого він не вчиняв. Таким чином, порушується його конституційне право, передбачене ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності». Крім того, в базах правоохоронних органів ОСОБА_4 обліковується як правопорушник та боржник за несплату штрафу. Ця обставина перш за все принижує його честь та гідність, оскільки правопорушення за яке його покарано, останній не вчиняв. Перебування в інформаційній базі як правопорушника та боржника впливає на отримання банківських кредитів, дозволів на право зберігання і носіння мисливської зброї, тощо. Тобто, безпідставне та незаконне притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності спричинило ряд перешкод реалізації його цивільних та конституційних прав.

Слід зазначити, що весною 2015 року ОСОБА_4 було втрачено посвідчення водія серії та номеру в теперішній час він не пам'ятає. Про даний факт ОСОБА_4 звертався в правоохоронні органи. На підставі його заяви вищевказане посвідчення було анульовано та внесено у відповідні інформаційні бази національної поліції. Взамін вищевказаного посвідчення водія, 24.03.2015 МРЕВ Козелецького району Чернігівської області (центр ДАІ 7406) йому було видано інше посвідчення водія серії НОМЕР_5. Тобто, посвідчення водія серії НОМЕР_4, яке вказано у протоколі про адміністративне правопорушення у ОСОБА_4 на момент вчинення правопорушення не було вже півтора року. Ймовірно воно було використано іншою особою.

Ознайомившись 06.12.2018 з матеріалами справи про адміністративне правопорушення апелянт зазначає, що ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_2, проживає в АДРЕСА_3. В місті Києві він ніколи не проживав та тим більше не був зареєстрований за адресою вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення, АДРЕСА_1. Даний факт підтверджено постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.08.2017 у ВП № 53931923, про повернення виконавчого документу стягувану (а.с. 17). Телефонів з номерами вказаними у протоколі про адміністративне правопорушення в користуванні ОСОБА_4 ніколи не було. ОСОБА_4 ніколи не керував автомобілем НОМЕР_2 та у користуванні останнього такого автомобіля не було.

22.09.2016 ОСОБА_4 не затримували працівники поліції в м. Києві за керування транспортним засобом у стані сп'яніння. В цей час його взагалі не було в м. Києві.

Підписи та почерк зроблені від імені ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках відрізняються від його почерку та підпису.

Притягнення ОСОБА_4 за правопорушення вчинене іншою особою сталося внаслідок того, що працівниками поліції та судом не встановлювалась особа правопорушника. Так, через адресне бюро не перевірялось місце реєстрації правопорушника. Не перевірялось анульоване посвідчення водія.

Окрім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові судом зазначається, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. ОСОБА_4 правопорушення вказане у оскаржуваній постанові не вчиняв та до суду не викликався. Інформація про те, що він чи особа яка дійсно вчинила правопорушення належним чином повідомлені про необхідність явки до суду, у матеріалах про адміністративне правопорушення відсутня. Належним чином ніхто не повідомлявся.

Також захисник звертає увагу на те, що про існування постанови Деснянського районного суду міста Києва стосовно притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв, останній дізнався при спробі зняття з обліку автомобіля. Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2016, на адвокатський запит захисник отримав 06.12.2018. Зважаючи на те, що раніше ОСОБА_4 не мав фізичної можливості оскаржити зазначену вище постанову суду, оскільки не знав про її існування, вважаю за необхідне разом зі скаргою заявити клопотання про поновлення строків на оскарження.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_4, який свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що він не керував транспортним засобом, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення свідка ОСОБА_5, яка зазначила, що в момент складення протоколу відносно ОСОБА_4 за кермом автомобіля перебувала інша особа,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Зі змісту п.25 рішення ЄСПЛ від 11.04.2011 року у справі «Жук проти України», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їх вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 зазначених вимог закону дотримано не було, адже у матеріалах справи відсутні дані про сповіщення про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ст.277-2 КУпАП, тому висновок суду про належне повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є невірним.

Недотримання місцевим судом вимог ст.268 КУпАП є істотним порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що призвело до неправильності судового рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності за обставин, викладених у постанові, не є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_4, на початку листопада 2018 року він звернувся до Броварського сервісного центру МВС України у Київській області з метою зняття з обліку автомобіля ВАЗ, який належить йому на праві власності, для подальшого продажу цього автомобіля. Проте, у сервісному центрі йому повідомили, що не знімуть з обліку автомобіль, оскільки за ним рахується несплачене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до інформації наявної в баз сервісного центру, ОСОБА_4 Деснянським районним судом міста Києва притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яким накладено штраф у сумі 10 200 грн. та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також, ОСОБА_4 пояснив, що весною 2015 року ним було втрачено посвідчення водія серії та номеру в теперішній час він не пам'ятає. Про даний факт ОСОБА_4 звертався в правоохоронні органи. На підставі його заяви вищевказане посвідчення було анульовано та внесено у відповідні інформаційні бази національної поліції. Взамін вищевказаного посвідчення водія, 24.03.2015 МРЕВ Козелецького району Чернігівської області (центр ДАІ 7406) йому було видано інше посвідчення водія серії НОМЕР_5 (а.с. 32). Тобто посвідчення водія серії НОМЕР_4, яке вказано у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2), у ОСОБА_4 на момент вчинення правопорушення не було вже півтора року, ймовірно воно було використано іншою особою.

Окрім того, під час розгляду апеляційної скарги було допитано свідка ОСОБА_5, яка зазначила, що 22.09.2016 приблизно об 23 годині ночі під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, за кермом автомобіля НОМЕР_3 перебував не ОСОБА_4, а інша особа, яка зовнішні не схожа на ОСОБА_4

Отже, наведеними вище доказами спростовується висновок судді про те, що саме водій ОСОБА_4, який 22.09.2016 о 23 год. 23 хв., керував транспортним засобом «Шевроле» д/н НОМЕР_1 по пр. Г. Ватуніна, 32 в м. Києві, з явними ознаками алкогольного сп'яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована.

Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При винесенні постанови, суддя місцевого суду не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, унаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, та даних про встановлення особи правопорушника, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважаються апеляційним судом обґрунтованими.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення є обґрунтованими, тому постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Строк на апеляційне оскарження захисник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, не пропустив, оскільки розгляд справи щодо ОСОБА_4 в суді першої інстанції відбувся без його участі і копії оскаржуваної постанови захисник отримав 06.12.2018 року.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП- скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко