П О С Т А Н О В А

про повернення адміністративних матеріалів

06.12.2019 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова- Кузь Василь Ярославович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Нідерландів, тимчасово безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2019 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали згідно яких, Noerzay A. N. 24.10.2019, о 20 год 15 хв на M06 автодорозі Київ Чоп 549 км + 900 м. керував транспортним засобом Lexus RX 300 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу ,,Drager 6810/0243 тест 2184, результат тесту показав 1,94%. Огляд проводився в присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що матеріали слід повернути для належного оформлення з наступних підстав.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 245 КУпАП , завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатися, і зокрема. суддею, у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про інкриміноване адміністративне правопорушення. За підсумками розгляду справи суддя не має права покликатись у постанові на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, та не відповідають змісту протоколу, адже у цьому випадку, суддя вийде за межі своєї компетенції, якою, згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи, а не збирання доказів для подальшого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Недотриманням цих вимог, буде порушено принципи змагальності сторін на яких базується судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення та право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В силу змісту ст. 278 КУпАП, під час підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду, суд, серед іншого, вирішує питання, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак у порушення вказаних вимог процесуального закону у протоколі серії ДПР18№ 274110 від 24 жовтня 2019 року , складеному відносно громадянина Noerzay ОСОБА_2 не зазначено відомості, необхідні для вирішення справи в суді, а саме: відсутні відомості щодо залучення перекладача, оскільки правопорушник є громадянином Нідерландів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, що надійшли до Франківського районного суду м. Львова , суд прийшов до висновку, що дані матеріали відносно Noerzay Abdul ОСОБА_3 слід повернути до УПП у Львівській області ДПП для дооформлення, оскільки вони не відповідають вимогам закону, та не можуть бути предметом розгляду у суді.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, в установлену законом.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Так, суд, звертає увагу на те, що за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою, є кримінально караним діянням, відповідно до ст. 382 КК України.

Верховний Суд України в п. 24 Постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнав правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Оскільки, суд позбавлений можливостей вносити зміни до протоколу та інших додатків до протоколу ДТП, які мають значення для розгляду справи, вказані матеріали необхідно доопрацювати , із цих підстав вони не можуть бути предметом розгляду судом до їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 278 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, повернути керівнику Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції для належного оформлення відповідно до вимог КУпАП , залучивши перекладача для роз"яснення процесуальних прав правопорушнику та складання копії протоколу на мові адмінправопорушника.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь