ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: 33/818/119/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

30 січня 2019 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Яковлева В.С., за участю захисника - адвоката Коновала А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, 06.10.18р. о 03-11 год. в м. Харкові на вул. Г. Праці в районі будинку №11 водій ОСОБА_3 керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп»яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп»яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» та в закладі охорони здоров»я (КЗОЗ ОНД) відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

У суді першої інстанції ОСОБА_3 свою провину не визнав.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасуватипостанову Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв»язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого п. 2.5 ПДР України. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує, що автомобілем не керував, а знаходився на пасажирському сидіння нерухомого авто. Вважає дії співробітників поліції щодо обставин, викладених у протоколі серії БД № 200223 від 06.10.18р., протиправними та сфальсифікованими.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_3 - адвокат Коновал А.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Зокрема, пояснив суду, що його підзахисний не спростовує факт перебування у стані алкогольного сп»яніння, однак, вказує, що ОСОБА_3 автомобілем не керував, а просто знаходився біля ТЗ. Як пояснив захисник, автомобілем того дня керував брат ОСОБА_3, у якого в дорозі закінчилось пальне. Доки брат ходив за каністрами, ОСОБА_3 чекав на останнього біля припаркованого авто. Крім того, наявним у справі відеозаписом факт керування ОСОБА_3 автомобілем також не підтверджений.

Вивчивши матеріали справи, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння.

Факт правопорушення і вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 200223 від 06.10.18р. (а.с. 1), актом огляду на стан алкогольного сп»яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3, 4), направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5), письмові пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 6, 7), рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Гнезділова О.О. від 06.10.18р. (а.с. 8), відеозаписом правопорушення (а.с. 12).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов»язки у правовому полі держави.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДРУ, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що автомобілем він не керував, апеляційний суд оцінює як позицію захисту та намагання особи уникнути адміністративної відповідальності, в той час як вина останнього встановлена на підставі сукупності доказів.

Посилання скаржника на протиправність дій співробітників поліції не знайшли свого підтвердження зібраним матеріалами. Не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд вважає за недоцільне виклик у судове засідання інспекторів поліції, так як зібраних доказів достатньо для повного, всебічного розгляду справи та постановлення законного, обгрунтованого рішення.

Невідповідностей складеного протоколу вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суддіКиївського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.С. Яковлева