Справа № 189/1995/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

23.12.2019 року смт. Покровське

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінова К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області адміністративний матеріал, що надійшов від Відділу адміністративної практики Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровської області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 216979 від 19.11.2019 року, 29.09.2019 року о 22:50 годині в Дніпропетровській області смт. Васильківка, вул. Соборна водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ Шкода Октавіа А5 н/з НОМЕР_1 не перемикав дальнє світло фар, чим осліплював інших учасників дорожнього руху, при перевірці документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, водій пройшов мед.огляд у КП ВЦРЛ ДОР, результат огляду позитивний 1,89%, на запрошення з`явитися до УПП у м. Дніпрі не відповів, клопотання не подавав. Своїми діями порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи в суді, надав клопотання про розгляд справи в його відсутності та заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В поданій за вх.№ 8614/19 від 18.12.2019 року заяві про закриття провадження у справі ОСОБА_1 зазначив, що він своєї вини не визнає, оскільки зазначеного правопорушення не скоював. Дійсно, 29.09.2019 року він перебував у смт. Васильківка Дніпропетровської області в належному йому автомобілі Шкада Октавіа А5 д/н НОМЕР_1 . Автомобілем керував його близький родич, назвати якого він відмовляється на підставі ст. 63 Конституції України. В нічний час на неосвітленій ділянці вулиці Соборна смт. Васильківка автомобіль було зупинено працівниками поліції. Як власник автомобіля він вийшов з машини та надав поліцейським свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вказане свідоцтво знаходилось разом із посвідченням водія. Працівники поліції провели візуальну перевірку документів, звірили номерні знаки та зробили якісь записи. Потім йому було запропоновано пройти медичний огляд з метою визначення стану сп`яніння, на що він пояснив поліцейським, що дійсно вживав алкоголь, але не керував автомобілем. На вимогу працівника поліції він пройшов медичний огляд, після чого йому повернули посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Письмових пояснень йому надавати не запропонували, автомобіль не затримували. Про зазначені події він забув, викликів з органів поліції не отримував. Про складення адміністративного протоколу відносно нього дізнався після отримання судового виклику. Посилаючись на норми ст.ст. 245, 251, 252, 280, 254 просив врахувати, що відеозаписів, що підтверджують керування ним транспортним засобом не надано, свідки відсутні, протокол складено не протягом 24 годин.

Судом було досліджено надані докази працівниками патрульної поліції, а саме протокол серії БР № 216979 від 19.11.2019 року, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений о 23:30 годині 29.09.2019 року, копію Токсикологічного аналізу на вміст алкоголю № 11041, повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 05.11.2019 року № 10990/41/19/01-2019, рапорт від 19.11.2019 року.

Суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно дост. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251,280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2.5ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цих вимог, та керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У відповідності до п. п.1, 6, 7 Розділу І Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимогст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » ( з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі « Авшар проти Туреччини » ( Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За нормою ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушенняу протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3,4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до пункту 24Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247і280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Так, відповідно до п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, у поліцейського повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, щоб висувати пропозиції для проходження відповідного огляду.

Слід зауважити й про те, що на переконання суду, висловлюючи на адресу водія вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, інспектор поліції повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що у водія відповідні ознаки наявні.

Разом із тим, дані справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчать про те, що таких обґрунтованих підстав у інспектора поліції не було, оскільки взагалі не містять будь-яких доказів вчиненого порушення. Таким чином підстави щодо необхідності проходження ОСОБА_1 огляду на з`ясування стану алкогольного сп`яніння викликають сумнів у своїй правомірності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при оформленні матеріалів даної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, інспектором поліції допущено грубе порушення вимог чинного законодавства, в яких закріплено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах справи відсутні усні чи письмові пояснення свідків, які до матеріалів справи не додані, а інші докази таких дій останнього в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

При цьому, навіть в самому протоколі серії БР № 216979 від 19.11.2019 року вказано, що його складено відносно ОСОБА_1 , але в фабулі вчиненого правопорушення вказано на керування транспортним засобом зовсім іншою особою ОСОБА_2 (тобто по-батькові особи, що має притягатися до відповідальності не збігається з ініціалом по-батькові особи, що керувала транспортним засобом в стані сп`яніння і в розумінні Закону це є двома різними особами). За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, який же саме водій керував транспортним засобом ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 , що в свою чергу підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував ТЗ.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази правомірності зупинки транспортного засобу д.н. НОМЕР_1 29.09.2019 року о 22:50 годині в темну пору доби, оскільки доказів того, що водій автомобіля Шкода Октавіа А5 не перемикав світло фар, чим осліплював інших учасників дорожнього руху відсутні, зокрема пояснення свідків, відеозаписи, докази притягнення до відповідальності чи складеного протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та наданих письмових пояснень ОСОБА_1 видно, що транспортний засіб було зупинено 29.09.2019 року о 22:50 годині, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складено 29.09.2019 року о 23:30 годині відносно ОСОБА_1 . Тобто, особу, що проходила медичний огляд було встановлено саме 29.09.2019 року і будь-яких нових доказів, чи встановлення особи водія в період часу з 29.09.2019 року до дати складення протоколу 19.11.2019 року отримано не було, нових фактів також встановлено не було.

Разом з тим, згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Однак у разі, якщо уповноважена посадова особа вважала, що нею вірно встановлена особа, що вчинила адміністративне правопорушення, то незрозумілим залишається факт нескладення протоколу про адміністративне правопорушення 29.09.2019 року чи 30.09.2019 року в присутності цієї особи з врученням його особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, вказані дії працівника поліції свідчать про його невпевненість у встановленні особи, яка керувала транспортним засобом Шкода Октавіа А5 н.з. НОМЕР_1 29.09.2019 року о 22:50 годині, оскільки протокол відносно ОСОБА_1 було складено лише 19.11.2019 року в його відсутності. Вказані обставини підтверджує наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції від 19.11.2019 року, який не було складено в день вчинення правопорушення 29.09.2019 року. Однак в матеріалах справи відсутні додаткові докази, що доводять ту обставину, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом 29.09.2019 року. До цього ж, суд вважає, но наявний в матеріалах справи рапорт від 19.11.2019 року не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки складений тією ж посадовою особою, що склала цієї ж дати протокол про адміністративне правопорушення, а також через те, що вказаний рапорт було складено значно пізніше, ніж нібито вчинене правопорушення.

Незрозумілим залишається факт того, чому поліцейським взводу № 1 РОВО УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Остапенко І.Г. вищевказаний рапорт було складено про події, що відбулися 29.09.2019 року лише 19.11.2019 року і цієї ж дати відразу на підставі свого ж рапорту складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 216979 від 19.11.2019 року. При цьому будь-яких обгрунтованих перешкод для своєчасного складення протоколу матеріали справи також не містять.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 216979 від 19.11.2019 року не зазначено, з яких підстав огляд на стан сп`яніння не було проведено у відповідності до п. п.1, 6, 7 Розділу І Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а саме поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом і чи відмовлявся від цього ОСОБА_1 , чи вимагав він проходження огляду у лікаря закладу охорони здоров`я та чи був незгодним з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Тобто, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фіксації правопорушення, якими б могли бути показання (пояснення) свідків, відеозаписи з відеореєстратора патрульної машини чи з боді-камер поліцейських, тощо. Натомість в протоколі зазначено про відсутність свідків порушення та вищевказаних доказів, що могли б підтвердити чи спростувати викладені висновки в протоколі серії БР № 216979 від 19.11.2019 року.

Крім цього, матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, та його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Крім цього, наявна в матеріалах справи копія токсикологічного дослідження № 11041 ніким не посвідчена та має нечитабельну дату (на ксерокс не вмістилася перша цифра), а тому взагалі не може бути прийнята судом як доказ у справі.

Не можна залишити поза увагою грубе порушення прав особи, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 216979 від 19.11.2019 року, оскільки вона була позбавлена прав, передбачених КУпАП, а саме взагалі не була належним чином повідомлена про дату і місце складення протоколу. Такі докази взагалі в матеріалах справи відсутні. Тобто до справи не додано доказів вручення ОСОБА_1 листа від 05.11.2019 року № 10990/41/19/01-2019 про запрошення до підрозділу патрульної поліції. При цьому протокол серії БР № 216979 від 19.11.2019 року ОСОБА_1 взагалі не направлявся, про що свідчить сам протокол та відсутність поштових доказів вручення його ОСОБА_1 .

За таких обставин суд не може брати за основу протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського як доказ, а відтак враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях чи доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим cт. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

У зв`язку з вищенаведеним справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.33,130,251,252,283-285 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К.С. Лукінова