Справа № 266/6970/19
Провадженя№ 3/266/2424/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року м.Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Д`яченко Д.О., розглянувши матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, який народився в с. Клейники Брестського району Брестської області, заступник командира бойової машини-навідник-оператор 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти в/ч НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст.172-11 ч.4 КУпАП
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, 11 листопада 2019 року, о 08 год. 30 хвил., діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків самовільно залишив місце служби та ухилявся без поважних причин від виконання обов`язків військової служби до 19 листопада 2019 року, приблизно о 08 год. 30 хвил., чим порушив положення п. 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
ОСОБА_1 не з`явився до судового засідання, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому, вважаючи причину неявки не поважною, суд розглянув справу за його відсутністю на підставі наявних матеріалів. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 своєчасно сповіщений про місце і час розгляду справи, вважаючи причини неявки особи до суду неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, що підтверджується довідкою-доповіддю, рапортами та поясненнями.
Згідно вимог статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗС України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Частиною 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність військовослужбовців за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб в умовах особливого періоду.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тому в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, що полягало залишенні розташування військової частини та ухилення від обов`язків військової служби.
Вирішуючи питання про накладення стягнення, суд, виходячи із мети адміністративного стягнення, характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, який не вперше притягується до адміністративної відповідальності, вважає можливим накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в мінімальних межах санкції ч.4 ст.172-11 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Разом із тим, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд вважає можливим звільнити правопорушника від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 40-1, 283, 280, 284 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2465,00 гривень отримувач Маріуполь УК/Приморський р-н, , код платежу 21081100, номер рахунку НОМЕР_3 ).

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 від сплати судового збору.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д`яченко Д. О.