Провадження № 3/234/2581/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Чернобай А.О., розглянувши матеріали, які надійшли із Батальйону патрульної поліції в містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння правопорушення, передбаченого за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якому роз`яснено право на відвід, ст. 63 Конституції України, права та обв`язки, передбачені ст. 268 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

10.06.2019 року о 23 год. 00 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Краматорську по вул. Шкільна біля буд. 5 не виконав законну вимогу інспектора ОСОБА_2 , не пред`явив посвідчення водія для складання адміністративних матеріалів за ст. 126 ч. 1 КУпАП, намагаючись уникнути відповідальності, поїхав з місця розгляду справи за допомогою транспортного засобу ГАЗ 3302-14, номерний знак НОМЕР_2 , велась відеофіксація за допомогою персонального відеореєстратора.

У судовому засіданні, особа стосовно якої складено протокол, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не визнав та пояснив, що дійсно 10.06.2019 року він був зупинений працівниками патрульної поліції. Причина зупинки була - не працюють фари. На вимогу поліцейського він показав посвідчення водія та техпаспорт на автомобіль. Однак, оскільки він не мав при собі полісу обов`язкового страхування, то його він не пред`явив поліцейським. Потім він уїхав, а поліцейські поїхали за ним. Коли він зупинився, то поліцейські витягли його з автомобіля, застосували до нього кайдани та наносили йому тілесні ушкодження. Вважає, що дії поліцейських були незаконними.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи зупинений працівниками поліції, оскільки керував транспортним засобом з вимкнутими фарами, на вимогу працівника поліції документ на право керування транспортним засобом не надав, а лише, тримаючи у руці, показав посвідчення водія, та відмовився надати поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Після роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав при складанні постанови по ст. 126 ч. 1 КУПАП та запропонування поліцейського надати посвідчення водія, ОСОБА_1 , без дозволу працівника поліції, рушив з місця зупинки, після чого в друге був зупинений працівниками поліції.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ст. ст. 252, 254 - 256 КУпАП випливає, що протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, і є найважливішим джерелом доказів у справі. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності. Висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази мають бути оцінені суддею на їх достатність для вірогідних та безсумнівних висновків про вчинене на засадах забезпечення доведеності вини за ст. 129 Конституції України, і жоден з доказів згідно зі ст. 252 КУпАП не може мати наперед встановлену силу.

За ст. 185 КУпАП до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті особи за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, диспозицією ст.185 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

Дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції. Вимога працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані.

З протоколу слідує, що вимогою поліцейського є пред`явлення посвідчення водія для складання адміністративних матеріалів за ст. 126 ч. 1 КУпАП.

Із матеріалів відеофіксаціїї вбачається, що після роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав при складанні постанови по ст. 126 ч. 1 КУПАП та запропонування поліцейського надати посвідчення водія, ОСОБА_1 , не надав поліцейському посвідчення водія та без дозволу працівника поліції, рушив з місця зупинки, після чого в друге був зупинений працівниками поліції.

Вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенню знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, відеоматеріалами до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тому вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, вважається доведеною.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, який вперше притягається до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність під час вчинення даного правопорушення, наявність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченому в межах санкції статті 185 КУпАП.

Також приходжу до висновку, що в даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до ст. 401 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 384,20грн.

Керуючись ст.ст. 33, 401, ст. 185 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення по ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 піддати адміністративному покаранню у вигляді накладення штрафу у розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 136 (сто тридцять шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя