БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1596/19
Провадження № 3/497/534/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.19 року Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - щодо адміністративної відповідальності за ст. 124, ст.130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Болградського районного суду перебуває справа про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ст.ст.124,130ч.1 КУпАП.

Судовий розгляд вказанної адміністративної справи призначено на 14.11.2019р., та у зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_2 та потерпілого було відкладено на 06.12.2019 р. після допитів ОСОБА_1 , який не визнає вину, та двох свідків.

У судове засідання не прибув свідок ОСОБА_2 , який був у встановленому порядку викликаний до суду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини свого неприбуття суд не повідомив.

ОСОБА_1 заявив клопотання про обов`язковий допит усіх свідків подій, за яких щодо нього складено зазначений протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.272 КУпАП, на виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобовязаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання. Відповідно до ч.2 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України, зокрема нормами КПК України.

Неявка свідків в судове засідання перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення в розумні строки, передбачені ч.1ст.277 КУпАП, унеможливлює своєчасний та об`єктивний розгляд справи, призводить до затягування судового процесу та порушує процесуальні права інших учасників судового розгляду.

Згідно вимог ст.278 КУпАП, "орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч.2ст.268 КУпАП, в разі ухилення особи від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (поліцією) піддано приводу.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Слід зазначити, що особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

З метою врегулювання відносин, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконувати рішення ЄСПЛ проти України, усунення причини порушення Україною Конвенції, впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини та створення передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ Верховною Радою України прийнято Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-ІУ), у ст. 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011[2] зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним в тому випадку, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, в разі неможливості використати аналогію закону для регулювання правовідносин, вони регулюються відповідно до загальних засад іншого виду законодавства (аналогія права).

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено прямого порядку оголошення примусового приводу свідка - лише особи, щодо якої розглядається справа, тому суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку аналогію закону, визначену в КПК України, та аналогію права, а саме, застосувати ст.327 КПК України, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення є різновидом судових рішень стосовно неявки свідка до суду.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, - пояснення свідків можуть мати істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин справи, тому клопотання ОСОБА_1 про допит свідків є обгрунтованим: суд вбачає наявність обгрунтованих підстав для доручення начальнику Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області забезпечити явку вказаного свідка у судове засідання, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1ст.327 КК України якщо у судове засідання не прибув за викликом свідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

За правилами ст.ст.140 та 143 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Особа, рішення про здійснення приводу якої прийнято судом, зобовязана прибути до місця виклику в зазначений в ухвалі про здійснення приводу час у супроводі особи, яка виконує ухвалу. Ураховуючи наведене, а також те, що у відсутності зазначеного свідка справу розглянути неможливо, розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП необхідно відкласти та застосувати до свідка ОСОБА_2 , привід у судове засідання.

Керуючись ст. ст. 246,272 КУпАП та 327 КК України, суд

постановив:

Судовий розгляд адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 відкласти на на 08:30 годину 23 грудня 2019 року, про що повідомити особу, яка обвинувачується у скоєнні адміністративного правопорущення та потерпілого ОСОБА_3 судовими повістками.

Оголосити примусовий привід свідка ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 до приміщення Болградського районного суду Одеської області на призначену судом дату і час - на 08:30 годину 23.12.2019 року.

Доручити Болградському ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області виконання примусового приводу свідка ОСОБА_2 .

Копію даної постанови направити до Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (пр-т Соборний,97, м.Болград, Одеська область), - для виконання.

Роз`яснити керівнику Болградського ВП Ізмаїльського ВП в Одеській області, що, в разі неможливості доставити свідка - суду слід надати пояснення про причини невиконання даної ухвали суду та про місце перебування обвинуваченого.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Кравцова

Стаття 143. Виконання ухвали про здійснення приводу.

1. Виконання ухвали про здійснення приводу може бути доручене відповідним підрозділам органів Національної поліції, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, Національного антикорупційного бюро України або Державного бюро розслідувань.

Частина перша статті 143 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1698-VII від 14.10.2014, № 901-VIII від 23.12.2015\

2. Ухвала про здійснення приводу оголошується особі, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу.

3. Особа, рішення про здійснення приводу якої прийнято слідчим суддею, судом, зобов`язана прибути до місця виклику в зазначений в ухвалі про здійснення приводу час у супроводі особи, яка виконує ухвалу.

У випадку невиконання особою, що підлягає приводу, законних вимог щодо виконання ухвали про здійснення приводу, до неї можуть бути застосовані заходи фізичного впливу, які дозволяють здійснити її супроводження до місця виклику. Застосуванню заходів фізичного впливу повинно передувати попередження про намір їх застосування. У разі неможливості уникнути застосування заходів фізичного впливу вони не повинні перевищувати міри, необхідної для виконання ухвали про здійснення приводу, і мають зводитися до мінімального впливу на особу. Забороняється застосування заходів впливу, які можуть завдати шкоди здоров`ю особи, а також примушення особи перебувати в умовах, що перешкоджають її вільному пересуванню.