ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/29001/19

Провадження № 3/947/7821/19

27.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді - Прохорова П.А.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1

прокурора - Семенюк А.В.

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Департаменту внутрішньої безпеки Харківського управління Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює на посаді помічника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов протокол № 8/2019, складений 19.11.2019 року головним оперуповноваженим-інспектором Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковником поліції Ісуповим В.М. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 за ст. 172-7 КУпАП.

Згідно до протоколу, ОСОБА_1 вступив на державну службу та склав присягу поліцейського 15.11.2015 року, проходить службу на відповідних посадах у поліції та йому присвоєно спеціальне звання поліції. Згідно з наказом ГУНП в Одеській області від 11.03.2017 року № 450 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника ГУНП в Одеській області.

Так, відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області, будучи особою середнього складу поліції, маючи спеціальне звання полковник поліції, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення в порушення п 1,2 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив у встановленому законом порядку свого безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а саме щодо суперечності між його приватним інтересом та своїми представницькими повноваженнями, які виникли під час прийняття рішення та підписав наказ № 3991 від 23.11.2018 року «Про преміювання поліцейських ГУНП в Одеській області» (де в списку преміювання в листопаді 2018 року був безпосередньо він, як заступник начальника ГУНП в Одеській області), що стало підставою для їх подальшого нарахування та виплати.

Прокурор Семенюк А.В. в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, пояснила при цьому, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, та просила накласти стягнення у вигляді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав, та пояснив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, оскільки він не наділений повноваженнями на встановленні собі премії та визначення її розміру, вказаний наказ він не міг не підписати, оскільки всі працівники поліції Одеської області могли б залишитися без заробітних плат в листопаді 2018 року, що було б грубим порушенням. Також ОСОБА_1 пояснив суду, що безпосередній список керівного складу ГУНП, що подаються на преміювання за листопад 2018 року затверджував не він, а безпосередній начальник ГУНП в Одеській області (до моменту його виходу у відпустку), згідно з вимогами п. 4 Положення про преміювання поліцейських ГУНП в Одеській області, згідно якого всі чотири заступники начальника ГУНП були премійовані у розмірі 20 %, а він лише на підставі цього списку, будучи т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області підписав відповідний наказ, підготовлений підрозділом кадрового забезпечення, узгоджений попередньо керівниками відповідних підрозділів. З цих підстав ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, дослідивши докази у справі, встановив наступне.

За диспозицією ч.1 ст. 172-7 КУпАП передбачено неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно правову відповідальність.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст. ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 КпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, на яку поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що у тому числі передбачає обов`язок таких осіб не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Конфлікт інтересів має місце не лише тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень, а й тоді, коли вона лише може вплинути на них.

ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника ГУНП в Одеській області та може бути суб`єктом відповідальності за ст.172-7 ч.1 КУпАП.

Порядок преміювання поліцейських ГУНП в Одеській області регулюється «Положенням про преміювання поліцейських ГУНП в Одеській області», затвердженого Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 18.12.2015 р. № 181 (а.с. 22-25).

До повноважень ОСОБА_1 як заступника начальника ГУНП в Одеській області не віднесена можливість преміювання заступників начальника головного управління і себе особисто. Тільки начальник ГУНП в Одеській області видає наказ про затвердження розмірів преміювання і сам особисто визначає розмір премії заступникам начальника управління.

Список заступників ГУНП в Одеській області на преміювання на листопад 2018 р. в розмірі надбавки 20 % кожному заступнику, був підписаний безпосередньо начальником ГУНП в Одеській області (до його моменту виходу у щорічну відпустку), який за певний період часу до підписання був розрахований підрозділом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, та сформований заздалегідь до призначення ОСОБА_1 т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області. Отже, безпосередньо ОСОБА_1 не приймав участі у вирішенні питання про розмір преміювання заступників начальника ГУНП в Одеській області, не затверджував вказаний список, а лише, будучи т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області в період перебування начальника ГУНП в Одеській області у щорічній відпустці лише видав Наказ № 3991 від 23.11.2018 року, не маючи при цьому об`єктивної можливості не підписати його. Крім того, суд окремо звертає увагу на той факт, що всі чотири заступники начальника ГУНП в Одеській області були премійовані в однаковому розмірі, в тому числі і ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

ч.1 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Суд вважає, що у ОСОБА_1 був відсутній реальний конфлікт інтересів про наявність якого він мав повідомити безпосереднього керівника або НАЗК. Зазначене також відповідає змісту роз`яснень, що містяться у методичних рекомендаціях НАЗК, затверджених рішенням від 14.07.2016 р., відповідно до яких реальний конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність чи неупередженість рішення. Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 не затверджував вказаний список, не впливав на начальника ГУНП в Одеській області при прийнятті ним рішення про преміювання заступників начальника управління, а будучи т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області в період перебування начальника ГУНП в Одеській області у щорічній відпустці лише видав Наказ № 3991 від 23.11.2018 року, не маючи при цьому об`єктивної можливості не підписати його, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.172-7 ч.1 КУпАП.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись, ст.ст. 172-7 ч.1, 254, 256, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст.1, 28 Закону України «Про запобігання корупції», суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-7 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Прохоров П. А.