ЄУН № 336/4748/19
пр. № 3/336/1451/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі захисника адвоката Валька В.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали адміністративної справи з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 17 липня 2019 року о 17.40 годині, 17 липня 2019 року о 16.12 годині ОСОБА_1 у м. Запоріжжя по вул. Вольській, 75, керував автомобілем ВАЗ21111, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,34 ‰).

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у скоєнні правопорушення заперечив, про обставини подій пояснив наступне. 17.07.2019 року він приблизно після 15.00 години приїхав додому, поставив автомобіль біля будинку, де він мешкає, віддав ключі від автомобілю матері, після чого випив 250 мл горілки, а також пива, оскільки був збентежений сваркою з колишньою цивільною дружиною з приводу участі у вихованні спільної доньки. Далі він вирішив піти до магазину за цигарками та продуктами. Дорогою його зупинили патрульні поліцейські, які вказали, що їм надійшов виклик про те, що автомобіль, схожий на його, порушує правила дорожнього руху, на що ОСОБА_1 вказав, що він до цього не причетний, пояснивши, що його автомобіль біля будинку, ключі у матері. Але поліцейські звинуватили його у тому, що він їздить за кермом у стані алкогольного сп?яніння та запропонували пройти обстеження на місці. ОСОБА_1 зазначав поліцейським, що він згоден пройти перевірку, оскільки він дійсно перебуває у стані алкогольного сп?яніння на вулиці, але автомобілем він не керував, тому підстав складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП немає.

Захисник адвокат Валько В.С. вказував, що жодних допустимих та достовірних доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення немає, адже відеозапис не містить фіксації факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Крім того, на відеозаписі чітко можна побачити, що ключі від автомобілю перебувають не у ОСОБА_1 , а у його матері, а у той час, коли начебто працівники поліції фіксували керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп?яніння автомобіль працівників поліції був в іншому місці. По суті захисник просив закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Судом також переглянутий відеозапис, який не вказаний в якості додатку до протоколу, однак, DVD-R диск був доданий до матеріалів справи.

З дослідженого відеозапису можна побачити, що дійсно факту керування ОСОБА_1 автомобілем не зафіксовано та ОСОБА_1 послідовно та тривалий час вказує працівникам поліції про те, що він поставив автомобіль біля будинку деякий час назад, потім віддав ключі від автомобілю матері, після чого вжив алкогольні напої та лише після того попрямував до магазину.

Обставини подій, на яких наполягає ОСОБА_1 відповідають відеозапису, на якому можна побачити, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 коли він йшов пішки вулицею, після цього тривалий час відбувалось спілкування між ним та поліцейськими біля будинку, де ОСОБА_1 мешкає. При цьому з будинку виходила жінка, яка вказувала, що вона мати ОСОБА_1 та показувала працівникам поліції ключі від автомобілю, які перебували у неї та зазначала саме такі обставини, про які вказував і сам ОСОБА_1 , а саме, що він приїхав додому, поставив автомобіль, віддав їй ключі, після чого випив горілки та пішов до магазину.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини подій повністю спростовані також і відеозаписом з відеореєстратора автомобілю патрульної поліції, на якому міститься відеозапис за період часу з 16.13.10 по 16.23.10 години, та у цей період часу працівники патрульної поліції їздять вулицями міста поблизу, як пояснив ОСОБА_1 з вул. Вольською, де він мешкає. Водночас на цьому відеозапису не зафіксовано ані автомобілю ОСОБА_1 , ані факту керування ним цим автомобілем.

З відеозапису можна побачити, що працівники поліції очевидно не могли бачити та фіксувати факту керування ОСОБА_1 автомобілем о 16.12 годині, адже їх там навіть не було в той час. Адже принаймні до 16.23 години вони їздили вулицями поблизу місця проживання ОСОБА_1 та не бачили ані ОСОБА_1 , ані його автомобілю взагалі.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, суд керується наступним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху(позбавлення права управління Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія ( ОСОБА_3 Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

ЄСПЛ, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 130 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом розглядається питання про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення виключно у межах дій, бездіяльності та обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, визначаючи наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення в межах цієї справи, суд має вирішити чи доведено належними та допустимими доказами те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а рівень алкоголю перевищував дозволений в Україні.

Оцінюючи досліджені докази суд дійшов наступних висновків.

Суд погоджується з доводами захисника про те, що жодними доказами не доведено факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп?яніння та фіксування цього працівниками патрульної поліції, натомість наданим працівниками поліції відеозаписом обставини, про які йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, спростовані, а також і підтверджено те, що працівники поліції не могли бачити те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, адже в цей час вони перебували в іншому місці, а потім самі ж поліцейські пояснювали, що отримали виклик у зв`язку з тим, що схожий автомобіль їздить з порушенням ПДР.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про те, що досліджені безпосередньо судом та наявні в матеріалах справи докази, не лише не підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а фактично спростовують ті обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сукупністю досліджених судом доказів вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, не доведена, що відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк