Номер провадження: 33/813/1637/19
Номер справи місцевого суду: 509/3776/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Ткачука В.О.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Відповідно до оскарженої постанови суду, 17 липня 2019 року в 15.40 годин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки: « Тойота » д/н НОМЕР_1 не врахуваши дорожні умови перед поворотом ліворуч не впевнившись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, при цьому перетнув дорожню розмітку ( широка суспільна лінія (1.2)), після чого зіткнувся з транспортним засобом марки «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по зустрічній смузі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. п.10.1, 8.5.1(1.2) ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.09.2019 року та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши виступи учасників провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 201205 від 17.07.2019 року (а.с. 3);

-схемою місця ДТП (а.с.5);

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.6);

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.7).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, з метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, у суді апеляційної інстанції був проведений допит у якості свідків:

-інспектора СРПП №4 Овідіопольського ВП капітана поліції ОСОБА_4., який склав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 201205 від 17.07.2019 р. відносно ОСОБА_1

-поліцейського СРПП №1 Овідіопольського ВП ст. с-кт. поліції ОСОБА_5., який склав схему місця ДТП, яка сталася 17.07.2019 року.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що добре пам`ятає обставини ДТП, яка сталася 17.07.2019 року, знає ОСОБА_1 , як учасника ДТП та добре пам`ятає, що по даній пригоді було складено два протоколи про адміністративне правопорушення - один на ОСОБА_1 , а інший на ОСОБА_2 та при цьому пояснив, що один із учасників ДТП здійснював лівий поворот через суцільну зустрічну смугу, а інший учасник, не переконавшись, що обгін буде безпечний для інших рухався в попутному напрямку по зустрічній смузі, внаслідок чого здійснили ДТП , в якому транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Свідок ОСОБА_5 , також в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що добре пам`ятає обставини ДТП, яка мала місце 17.07.2019 року та вважає що, за встановлених обставин на місці ДТП, обидва учасника були винні у скоєнні ДТП.

З вказаних пояснень інспекторів та з урахування вищевикладеного, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими повно, об`єктивно та всебічно в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях не вбачається сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра