Справа № 163/2170/18 Провадження №33/802/128/19 Головуючий у 1 інстанції:Лесик В. О.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2019 року,

встановив:

Вказаною постановою судді ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, тимчасово непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24 жовтня 2018 року об 14 год. 05 хв. в с.Старовойтово Ковельського району Волинської області керував автомобілем марки «AUDI-100», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, а провадження в даній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України - у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника ОСОБА_3, який скаргу підтримав із наведених у ній підстав приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з'ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримав в повному обсязі.

ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об'єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

ОСОБА_2 своєї винуватості у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, не визнає.

Проте, факт вчинення ОСОБА_2 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне затримання серії АА №154137 від 24.10.2018 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_2 затримувався у зв'язку із вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, для складання адміністративного протоколу. Цей протокол він відмовився підписувати.

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №265335 від 24.10.2018 року, який складений за участі двох свідків, та в якому зазначено, що ОСОБА_2 від дачі будь-яких пояснень та підписання протоколу відмовився. При цьому він відмовився від отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, а також копії цього протоколу, яка в даний час міститься в матеріалах справи (а.с.2);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до яких, вони були присутні під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2, однак останній відмовився від ознайомлення з цим протоколом та його підписання (а.с.4);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.10.2018 року (а.с.6), та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №265 від 24.10.2018 року (а.с.40-41) з яких вбачається, що 24.10.2018 року в медичному закладі за допомогою спеціального технічного приладу "Алкотест "Драгер 6510" було проведено обстеження ОСОБА_2, і його результат показав, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння;

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.10.2018 року, який складений за участі двох свідків, та з якого вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 затримувався у зв'язку із порушенням ПДР України, керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння (а.с.5).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме - керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_2 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови судді вказує на те, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння. Зазначає, що йому працівники поліції не пропонували пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Проте такі доводи апелянта не знайшли свого належного підтвердження, оскільки працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які допитувались в суді першої інстанції в якості свідків, пояснили, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі, на що він виявив бажання проїхати в медичний заклад для проходження огляду на виявлення чи відсутність стану алкогольного сп'яніння.

Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції встановлюючи його винність, неправомірно послався на акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №265 від 24.10.2018 року, в якому зазначені лише загальні симптоми та описано його стан. Однак такі доводи спростовуються оглянутим судом актом: п.20 "Висновок та діагноз за результатами огляду - алкогольне сп'яніння".

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним і його захисником в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2019 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2019 року в даній справі щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук