Справа № 370/2458/18 Головуючий в 1-ій.інстанц. - Тандир О.В.
Провадження: 33/824/460/2019 Суддя-доповідач - Полосенко В.С.
Категорія: ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ПолосенкоВ.С. за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, 20 серпня 2018 року, приблизно о 00 годині 05 хвилин, на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 57 км, ОСОБА_3 керував автомобілем марки «ВАЗ», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі. Зазначає, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння та не відмовлявся від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння, а лише відмовився від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер». Вказує, що працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення допустили порушення вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки не запропонували йому поїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння, в разі його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою технічного приладу. Зазначає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення йому не були роз'яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та не вручено другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення. Також вказує, що протокол про адміністратине правопоршення не відповідє вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому неправильно зазначено місце вчинення і не зазначено суть адміністративного правопорушення, не зазначені адреси свідків, не запропоновано йому надати пояснення та підписати вказаний протокол. На думку апелянта, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення був порушений порядок його складання, а також порядок проходження огляду на стан алкогольного спяніння у зв'язку з чим такий огляд вважається недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення - недопустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене вище, ОСОБА_3 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді. Зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 29.11.2018 року. Таким чином, він не мав можливості реалізувати своє право на оскарження постанови суду, передбачене ст.268 КУпАП у визначений законом строк.

Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, приходжу до наступного висновку.

Наведені апелянтом причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги визнаються судом поважними, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне поновити строк на оскарження постанови суду від 13 листопада 2018 року.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення без його виклику, суд першої інстанції порушив його право на захист є безпідставним.

Як убачається з матеріалів справи, на адресу ОСОБА_3 зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції направлялися повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 6, 7). Проте, вказані повідомлення повернулися до суду з відміткою відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання». При цьому, ОСОБА_3 в судові засідання не з'явився та не повідомив суду причини своєї неявки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.268 КУпАП та розглянув справу у відсутність ОСОБА_3

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

До того ж права ОСОБА_3 були реалізовані в суді апеляційної інстанції, де він надав суду свої пояснення по суті правопорушення та навів доводи на свій захист. Проте, будь-яких вагомих доказів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП ним не надано.

Суддею враховано фактичні обставини справи та докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 20 серпня 2018 року приблизно о 00 годині 05 хвилин, на автодорозі М-06Київ-Чоп, 57 км, керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_3 у вчиненому підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 229181 від 20 серпня 2018 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5, які пояснили, що були присутні при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо гр. ОСОБА_3, який відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров'я, відеозаписом з нагрудної камери працівників патрульної поліції.

На підставі зібраних у справі доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Як вбачається з відеозапису із нагрудної камери працівників патрульної поліції, гр. ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», проте він відмовився від проходження огляду на виявлення стану сп'яніння, Факт відмови водія ОСОБА_3 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп'яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Таким чином, посилання апелянта на те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на виявлення стану сп'яніння в закладі охорони здоров'я, суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_3, наданих в суді апеляційної інстанції про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони суперечать об'єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків судді щодо визнання винним та накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення апеляційна скарга не містить.

Твердження апелянта про винесення постанови без всебічного з'ясування обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, так як всі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об'єктивно.

Порушень вимог закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування, в зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Полосенко