Номер провадження: 33/813/1710/19
Номер справи місцевого суду: 521/1902/19
Головуючий у першій інстанції Морозова І. В.
Доповідач Кадегроб А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кадегроб А.І., за участі секретарів судового засідання Маслова Р.Ю., Тьосової Я.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу останнього на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Згідно постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 14.01.2019 о 00 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER державний номер НОМЕР_1 в м. Одеса,

вул. Мельницька, 16, з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом, інспектором патрульної поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову скасувати, провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржена постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм чинного законодавства, висновки якої не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим остання підлягає скасуванню. Вказує, що суддя районного суду розглянув справу за його відсутності та він не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Вважає, що суддя районного суду порушив вимоги повноти та всебічності розгляду справи в зв`язку з тим, що не провів перевірку з метою встановлення зареєстрованого місця проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим було порушено норми процесуального права щодо визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи.

Також зазначає, що поліцейськими порушено вимоги КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так як у матеріалах справи відсутні показання другого свідка

ОСОБА_2 , а показання першого свідка ОСОБА_3 не містить відображення часу їх надання, крім цього свідок не самостійно виклав свої пояснення, а лише підписав викладені на бланку пояснення. При цьому підпис зазначений в поясненнях відрізняється від підпису, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в самому протоколі не вказано вид огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння від проходження якого він відмовився та в поясненнях свідка ОСОБА_3 вказано про його відмову від проходження огляду в медичному закладі, але не про відмову від проходження тесту за допомогою спеціального технічного засобу.

Зазначає, що від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «DRAGER» він не відмовлявся та надав усну згоду, пройшов тест, за результатами якого цифровий показник дорівнював 0,0 проміле алкоголю в крові. Однак працівники поліції даний факт не відобразили в протоколі про адміністративне правопорушення від 14.01.2019 та за результатами огляду ними не було складено відповідний акт.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду, а також будь-яке документальне підтвердження, що водій ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом.

Також, апелянт вказує, що суддя районного суду не дослідивши докази, які містяться в справі, не допитавши його та свідків, прийшов до висновку про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, хоча в протоколі було зазначено про ознаки наркотичного сп`яніння.

Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказано, що строк подачі апеляційної скарги пропущений з поважних причин, оскільки апелянт отримав повний текст оскарженої постанови 22.10.2019 при ознайомленні з матеріалами справи та подав апеляційну скаргу в десятиденний термін з дати отримання повного тексту рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_1 , який повністю підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити; дослідивши матеріали справи та вимоги апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди мають неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як видно із матеріалів справи, її було розглянуто без участі ОСОБА_1 , а також в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі дані про отримання останнім повідомлення про час та місце судового розгляду справи, а тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати своє право доступу до правосуддя. Копія постанови суду не була направлена ОСОБА_1 , що є порушенням ст. 285 КУпАП, і сприяло тому, що апелянт не подав вчасно апеляційну скаргу. Крім того, копію постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній отримав лише 22.10.2019 при ознайомленні з матеріалами справи та 24.10.2019 ним подано апеляційну скаргу на рішення судді районного суду (а. с. 9-10, 11, 12-19).

Таким чином, суддя апеляційного суду приходить до висновку про те, що суддею районного суду безпідставно обмежено право ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 268 КУпАП, а саме - не надано йому можливості прийняти участь в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови районного суду та необхідність його поновлення.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість постанови судді районного суду, суддя апеляційного суду доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до прийняття судового рішення, яке вимогам закону не відповідає, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №156814 від 14.01.2019 вбачається, що 14.01.2019 о 00 годині 00 хвилин в м. Одеса, по вул. Мельницька, 16, ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI LANCER державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, зазначене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. п. 6-7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п. п. 2-7 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «DRAGER». Від проходження вказаного огляду він не відмовлявся та надав усну згоду пройшов тест, за результатами якого цифровий показник дорівнював 0,0 проміле алкоголю в крові. Щодо його знаходження в стані наркотичного сп`яніння, поліцейські йому нічого не повідомляли. Пояснив, що не знав про складання працівниками поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та не був присутній під час його складання.

Зі змісту долученого до матеріалів справи протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , були присутні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Однак, повні анкетні дані цих свідків у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, не зазначені, а сааме: не вказано паспорт або інший документ, що засвідчує особу; контактний номер телефону.

Апеляційним судом викликались зазначені особи в судове засідання апеляційного суду для допиту останніх в якості свідків за адресами, вказаними в проколі про адміністративне правопорушення. Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явились до апеляційного суду, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

Вищевикладене викликає сумнів у неупередженості вказаних свідків, ставить під сумнів їх наявність на місці події та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3 розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Разом з цим, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, оскільки факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння не зафіксовано ні камерами, а також не підтверджено показами свідків, чи будь-якими іншими доказами.

Крім цього, з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом викликались в судове засідання працівники поліції роти №2 батальйону №3 УПП в Одеській області ДПП капрал поліції Гігач Ліна ОСОБА_4 , яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (серія БД №156814 від 14.01.2019) та капрал поліції ОСОБА_5 , який відбирав пояснення у свідків, однак останні не з`явилися в судове засідання апеляційного суду, причини неявки не повідомили.

Відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Згідно зі ст. 266 КУпАП, у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

В порушення вимог вищевказаних норм, ОСОБА_1 не був відсторонений працівниками патрульної поліції від керування транспортним засобом у встановленому законом порядку, жодних відомостей щодо виконання цих вимог закону поліцейськими матеріали справи не містять, що також ставить під сумнів факт наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного чи іншого сп`яніння.

Суддя районного суду на вищевказані порушення та протиріччя уваги не звернув, належної оцінки їм не надав та кваліфікував дії ОСОБА_1 як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Крім цього, висновок судді районного суду про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є помилковим, так як в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях свідків зазначено, що ОСОБА_1 перебував в стані «наркотичного» сп`яніння.

Суддя апеляційного суду доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, так як відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції: «У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я», однак працівниками поліції не було виконано вказаних вимог.

Відповідно до п. 7 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані про направлення та проведення лабораторних досліджень відносно ОСОБА_1 з метою встановлення у нього стану наркотичного сп`яніння.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевикладене свідчить про істотну неповноту і однобічність розгляду справи, які в сукупності з допущеними судом процесуальними порушеннями порядку розгляду справи є безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

Разом з цим, суддею апеляційного суду не встановлено доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме не знайшов свого підтвердження факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги суд не бере до уваги, оскільки апелянт вказує на процесуальні порушення Кодексу адміністративного судочинства, однак під час розгляду справ про адміністративні правопорушення апеляційний суд керується главою 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суддя апеляційного суду доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в цілому, в зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити частково, а оскаржену постанову скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 33, 247, 289, 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,- задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Кадегроб