П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., за участі особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , представника особи відносно якої складено протокол про адміністративне - ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А. про притягнення до адміністративної відповідальності приватного підприємця ОСОБА_1 , інд.код НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

за ст. 41 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення № ЗК 342/216/АВ/П/ПТ від 23.09.2019 року вбачається, що 23.09.2019 року за результатами проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 станом на 12 год. 30 хв., 20.09.2019 р. допустила до виконання роботи на авто мийці самообслуговування по вул. Тімірязєва, 12А м. Ужгорода гр. ОСОБА_3 , без укладання з ним трудового договору.

Таким чином фізична особа-підприємець ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України .

23.09.2019 року відносно ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненому правопорушенні не визнала та пояснила, що працівники на роботу не приймаються, оскільки дана авто мийка є авто мийка самообслуговування, а відтак нема необхідності у найманій силі. Нею періодично залучався ОСОБА_3 до роботи за цивільно правовою угодою для надання послуг з технічного обслуговування та дрібного ремонту обладнання мийки та очищення системи каналізації від 05.09.2019 року. Зазначила, що обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП заперечила. Просила закрити провадження у справі у звязку із відсутністю події і складу правопорушення з підстав викладених у письмових запереченнях. Окрім того вказала, що на момент проведення перевірки, у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 не було жодного найманого працівника, а громадянин ОСОБА_3 періодично залучався до роботи у ФОП ОСОБА_1 за цивільно правовою угодою, надання послуг з технічного обслуговування та дрібного ремонту обладнання мийки та очищення системи каналізації від 05.09.2019 року. Також зазначила, що авто мийка по АДРЕСА_2 є мийкою самообслуговування, а відтак нема необхідності в найманих працівників.

Заслухавши пояснення особи відносно якої складено протокол про - адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи вина дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшуютьі обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, єдиною підставою адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, як в нормативному такі у фактичному аспекті.

Адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або з необережності) дія або бездіяльність, що посягає на державний чи громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачена адміністративна відповідальність

Під адміністративним правопорушенням, як підставою адміністративної відповідальності розуміється винне протиправне діяння, яке посягає на встановлені правом і забезпечені адміністративно правовими санкціями правила поведінки громадян і посадових осіб в сфері державного управління.

Кваліфікація того чи іншого правопорушення здійснюється шляхом встановлення його складу. Склад правопорушення це сукупність передбачених законом ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення і відрізняють його від інших правопорушень. Іншими словами, склад правопорушення це встановлена правом сукупність ознак, при наявності яких анти-суспільне діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Склад адміністративного правопорушення включає: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як встановлено судом, відповідно до акту інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 23.09.2019 року № ЗК 342/216/АВ/П/ПТ, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф. у проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 станом на 12 год. 30 хв., 20.09.2019 р. допустила до виконання роботи на авто мийці самообслуговування по вул. Тімірязєва, 12А м. Ужгорода гр. ОСОБА_3 , без укладання з ним трудового договору.

Як встановлено судом, громадянин ОСОБА_3 періодично залучався до роботи у ФОП ОСОБА_1 за цивільно правовою угодою, а саме Договором №б/н надання послуг з технічного обслуговування та дрібного ремонту обладнання мийки та очищення системи каналізації від 05.09.2019 року. Розрахунок, за надані послуги, ФОП ОСОБА_1 провела із ОСОБА_3 згідно акту виконаних робіт від 24.09.2019 року та видатковим касовим ордером від 17.10.2019 року.

Частина 3 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Суб`єкт адміністративного проступку - посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівником є особа, яка уклала трудовий договір про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену трудовим договором, підлягає внутрішньому трудовому розпорядкові, за виконану роботу отримує заробітну плату.

ФОП ОСОБА_1 жодних порушень законодавства про працю не вчиняла, оскільки відповідно до чинного законодавства в Україні, договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно - правового законодавства, кожен з яких має свої особливості.

Так, цивільно - правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно - правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання - приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно - правовими договорами.

Законодавство Укрїани не містить обов`язковим приписів у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно - правові договори (угоди) на виконання певних робіт, сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці. Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється главою 61 Цивільного кодексу України.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу . Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, предметом трудових угод є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи. Договір про надання послуг не є трудовим договором, та відносини, що виникають між його сторонами вимогами законодавства про працю не регулюються.

Отже, ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_1 , на момент проведення перевірки, по цивільно - правовій угоді, яка не є трудовим договором, оскільки містить ознаки, характерні саме для цивільно-правових відносин між роботодавцем та найманим працівником, а отже не підпадає під сферу дії законодавства про працю.

Окрім того, суд звертає увагу на те,що згідно технічного паспорту наданого до суду, авто мийка є авто мийкою самообслуговування, а відтак відсутня необхідність у найманій праці.

Ст. 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, потоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суддя враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom, заява № 25) від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine, заява № 39598/03) від 21 жовтня 2011 року Європейським судом з прав людини зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, вина ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця відсутня, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення є недоведеними, а тому в діях ФОП ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 41 ч.3, ч. 1 п. 1 ст.247, 268, 283, 287 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , інд.код НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний протягом десяти днів з дня винесення постанови

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца