Справа № 210/5334/19 Головуючий у 1 інстанції Слісар А. В.
Провадження № 33/4823/433/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року місто Чернігів

судді апеляційного суду Шахової О.Г., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з нього на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суд 1 інстанції, 05.09.2019 року, близько 03 год. 07 хв. ОСОБА_1 у м. Кривий Ріг по пр. Металургів, 1, керував транспортним засобом «ГАЗ-33029», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці ока, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки суд дійшов невірного висновку про його винуватість.

Заперечує, що в нього були ознаки наркотичного сп`яніння. Перелічені у протоколі та постанові ознаки такого сп`яніння пояснює тривалим перебуванням за кермом, притаманною йому з дитинства блідістю шкіри та заперечує тремтіння рук.

Зазначає, що на місці зупинки працівники поліції не мали можливості перевірити його стан, він не заперечував і проти огляду у медзакладі, однак на його прохання дозволити рухатися туди на своєму автомобілі або ж забезпечити його збереження, йому було відмовлено, а залишити автомобіль з дорого вартісним вантажем на безлюдній вулиці він остерігався, тому відмовився їхати на медогляд, що влаштувало працівників поліції і вони одразу склали протокол.

Крім того, вказує, що наданий працівниками поліції відеозапис із бодікамер є частковим, але і у такому вигляді не підтверджує наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння, які б стали підставою для необхідності проходження медичного огляду.

Разом з тим, звертає увагу суду, що після складення протоколу, працівники поліції не відсторонили його від подальшого керування транспортним засобом і він продовжив рух.

Тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що наркотичні засоби не вживає і не вживав. Того дня він був 16 годин за кермом, поспав лише декілька годин, тому і мав такий вигляд, який викликав у працівників поліції підозру у вживанні ним наркотичних засобів. Він дійсно відмовився їхати до лікарні, оскільки перевозив вантаж значної вартості та не міг залишити автомобіль без нагляду, а працівники поліції не погоджувалися забезпечити охорону вантажу. Також зазначив, що після складання протоколу його не відсторонили від керування транспортним засобом, тому він поїхав далі. Додав, що на даний час не працює, у зв`язку із даною ситуацією він змушений був звільнитися. Має дохід лише від тимчасових заробітків. Проживає у сільській місцевості разом з цивільною дружиною, сином та батьками, дитині ще немає і місяця від народження, що підтвердив довідкою про склад сім`ї та свідоцтвом про народження дитини.

Просив скасувати постанову суду, закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах і є законним та обґрунтованим.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у м. Кривий Ріг керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння: дуже розширені зіниці ока, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився (а.с. 1).

Даний протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.09.2019 року, ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду останній не заперечував, що на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння відмовився через те, що остерігався залишити машину з товаром посеред вулиці.

Відеозаписом з камери поліцейського, переглянутого судом апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 в присутності понятих та працівників поліції від проходження у встановленому законом порядку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відмовився. Дійсно, в полі зору камери видно автомобіль «ГАЗ», вантаж якого накритий тентом.

Відмова останнього вбачається із пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили, що у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду у лікаря нарколога (а.с. 3-4).

Доводи апелянта про мотиви, які спонукали його відмовитися від проходження медогляду не спростовують самого факту відмови, за що п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу (наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 , стверджуючи про невинуватість у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення, не заперечує факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, наведені ним мотиви такої відмови не свідчать про неможливість фізично пройти освідування у встановленому законом порядку, тим більше, що направлення працівниками поліції йому видавалося, від подальшого керування транспортним засобом його відсторонено не було, тому перепон для проходження такого освідування у медичній установі, у тому числі і самостійно, у нього не було. Тому таку його позицію суд розцінює як захисну версію. А факт не відсторонення його від подальшого керування, на що останній посилається у апеляційній скарзі, не спростовує самого факту відмови від медичного огляду.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність, окрім іншого, настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАп, а саме, його відмові від проходження зазначеного вище огляду, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах і є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений її доводами.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд вважає, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним, у зв`язку з наступним.

Як встановлено з показань ОСОБА_1 та підтверджено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, після складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівники поліції на виконання вимог ст. 266 КУпАП не відсторонили його від керування транспортним засобом та він продовжив рух по своєму маршруту. Вказані обставини свідчать про те, що у працівників поліції були невагомі та незначні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного спяніння.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по даному адміністративному правопорушенню, зокрема, його законослухняну поведінку під час його зупинення працівниками поліції, перебування тривалий час за кермом у дорозі, суд вважає, що скоєне ним адміністративне правопорушення, є невеликим і через свою малозначність не становить такого ступеня протиправності, який би свідчив про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Враховуючи відсутність заподіяної вказаним адміністративним правопорушенням шкоди, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, враховуючи особу ОСОБА_1 , його вік, сімейні обставини, перебування на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальний стан, виходячи з мети адміністративного стягнення, суд вважає, що вчинене останнім правопорушення є малозначним, тому до нього слід застосувати положення ст. 22 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності та обмежитись відносно нього усним зауваженням, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст. ст. 22, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяО. Г. Шахова