КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М. при секретарі судового засідання Бендюжик Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційний суд поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018 та повернути матеріали для дооформлення.

В обґрунтування заявленого в межах апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що він не був повідомлений про розгляд справи щодо нього, оскільки судова повістка направлялась на адресу, за якою він не проживає. 23.11.2018 він прибув до суду для отримання копії рішення, але як йому було повідомлено, справа ще не розглянута. Натомість, звертає увагу суду, що постанова датовано 05.11.2018. Про існування постанови йому стало відомо тільки 29.11.2018 при ознайомленні з матеріалами справи.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 вказує, що на момент зупинки його працівниками поліції він був тверезим, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» до приїзду адвоката так, як закінчився термін дії сертифікату цієї моделі приладу. Звертає увагу суду, що його не було відсторонено від керування автомобілем, в протоколі не вказано частину статті, яка ставиться йому в вину.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.10.2018 о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21061», д.н.з. НОМЕР_1 , на 69-му кілометрі автодороги М-05 «Київ-Одеса» з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці), на місці зупинки в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджений постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи завчасно у належний спосіб повідомлений про дату, час та місце судового розгляду його апеляційної скарги, до суду на неодноразові виклики не з?явився. Клопотань не направляв, причини неявки не повідомив. Враховуючи вказані обставини суд вважає за можливе здійснювати розгляд наявної апеляційної скарги існуючим складом.

Першочергово судом вирішено заявлене в межах апеляційної скарги клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що в суд ОСОБА_1 не прибув, суд вживав всіх заходів для його належного повідомлення, однак судову повістку надіслану за адресою зазначеною в протоколі повернуто до суду із відміткою листоноші "за зазначеною адресою не проживає" (абз. 2 мотив. частини постанови, а.с. 9).

Отже, вказаними твердженнями суду підтверджується, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про призначене Васильківським міськрайонним судом Київської області судове засідання з розгляду справи відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 21.11.2018, ОСОБА_1 зі справою ознайомився 29.11.2018 (а.с. 14).

Відповідно до штампової відмітки суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпосередньо до канцелярії суду подано 03.12.2018 (а.с. 15).

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом щодо нього, при тому, що суд справу розглянув у його відсутність, виходячи з того, що існуючу апеляційну скаргу було подано в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження починаючи з дати коли ОСОБА_1 ознайомився з текстом оскаржуваної наразі постанови, то з огляду на принцип доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважаю за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, прийнявши його апеляційну скаргу до розгляду.

Щодо суті апеляційних вимог, то заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону дотримано не було, що підтверджується слідуючим.

Так, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненому правопорушенні зазначив, що вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №291964 від 12.10.2018, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 12.10.2018, рапортом інспектора поліції від 12.10.2018 і вказав, що дії ОСОБА_1 кваліфікує за ч.1 ст.130 КУПАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння.

З таким висновком апеляційний суд погодитись не може, зважаючи на слідуюче.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» Суд вказує, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, зі змісту протоколу серії БД №291964 від 12.10.2018 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в вину порушення вимог п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.130 КУпАП, без зазначення частини статті.

Довідки щодо неможливості встановлення на місці ознаки повторності правопорушення та результатів перевірки обліково-реєстраціних даних, як це передбачено п.5 Розділу VII Інструкції від 07.11.2015 № 1395, матеріали справи не містять.

Відтак, оскільки суд самостійно здійснив кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, тоді як таке обвинувачення виходячи зі змісту протоколу йому не пред?являлось уповноваженим на складання матеріалів органом, то приходжу до висновку, що фактично суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення, що порушує право на захист ОСОБА_1 та принцип рівності сторін процесу.

Крім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суд послався на рапорт інспектора патрульної поліції Снігур Р.М., який не є доказом по справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки він є документом службового користування, яким поліцейський інформує своєму керівництву про хід сприйнятих ним обставин та виконаний завдань.

Також апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо здійснення відеофіксації поліцейським на нагрудну камеру, у зв?язку з чим отриманий від патрульної поліції відеозапис на двох DVD-дисках не відповідає критерію належності доказу (висновок Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №524/5536/17, постанова від 15.11.2018).

При цьому, до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за відсутності інших допустимих та належних доказів по справі, суд відноситься критично, так як їх зміст підтверджує, що фактично ці особи не опитувались, а лише поставили підписи на заздалегідь підготовлених бланках.

Крім того, суд вважає слушними доводи апеляційної скарги, що матеріали справи немістять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, хоча така вимога прямо передбачена ч.1 ст.266 КУпАП.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на зазначений конституційний припис, а також зважаючи на висновки, зроблені в рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia», «Karelin v. Russia», «Кобець проти України», які згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV застосовують при розгляді справ як джерело права, ? оскаржувана постановаВасильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018 підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП ? закриттю з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ? задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження і прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення ? скасувати та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа №362/5908/18

Апеляційне провадження № 33/824/400/2019

Категорія: ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Марчук О.Л.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.