Провадження № 33/824/4641/2019 Доповідач у 2 інстанції Зіміна В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Зіміної В.Б., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15.10.2019 року приблизно о 01.40 год. в м. Києві на а/д М-07 Київ-Ковель СПП507, керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість обличчя. Від проходження медичного огляду для визначення стану впливу наркотичних чи токсичних речовин, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій він просить змінити постанову суду: звільнити його від відповідальності та обмежитись усним зауваженням, провадження по адміністративній справі закрити на підставі ст. 22 КупАП за малозначністю допущеного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду підлягає скасуванню, оскільки суд проігнорував його доводи, які він заявляв письмово.

На думку апелянта, події правопорушення не було, оскільки відповідно до відео поліції як мінімум з 01 год. 38 хв. автомобіль стояв нерухомо та він не керував ним. Згідно пояснень свідків відмова від огляду на стан сп`яніння була о 01 год. 50 хв., а згідно відеозапису поліцейського це було о 01 год. 38 хв.

Також, апелянт зазначає, що пояснення свідків не є належним доказом, оскільки тексти обох пояснень повністю ідентичні та виготовлені на заздалегідь підготовлених бланках.

Апелянт вважає, що він був тверезим і його відмова від проведення огляду на стан сп`яніння не було суспільно-небезпечним діянням та не принесло шкоди.

Крім того, апелянт зазначив, що того вечора від поспішав додому після робочої зміни, тому що йому потрібно привезти ліки. Але працівники поліції тягнули час та наполягали на огляді у лікаря-нарколога. Пізніше, доїхавши додому, він вирішив звернутись в медичну установу для проходження огляду самостійно. В амбулаторному кабінеті «Соціотерапія», йому відмовили провести огляд на стан сп`яніння, пояснивши, що огляд проводиться тільки в присутності поліцейського та за їх направлення, тому він не пізніше 2-х годин з моменту складання протоколу пройшов огляд в іншій медичній установі. Згідно звіту про тестування на встановлення факту вживання психоактивних речовин він був тверезим.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції, в цілому, були дотримані.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №193217 від 15.10.2019 року, де зазначено, що ОСОБА_1 15.10.2019 року приблизно о 01.40 год. керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві на а/д М-07 Київ-Ковель СПП507 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість обличчя. Від проходження медичного огляду для визначення стану впливу наркотичних чи токсичних речовин, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.10.2019 року, відповідно до яких вони були свідками того, як ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я; відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника УПП в Київській області, з якого вбачається, що інспектор пропонує ОСОБА_1 проїхати до лікаря-нарколога, а також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності свідків та його пояснення, що він бажає пройти огляд самостійно, працівник поліції роз`яснює, що у разі його відмови на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення; направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до ЦРЛ м. Боярка (а.с.1, 2, 3, 5).

Враховуючи вказані докази вважаю, що суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП наклав на нього стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом та розміром сприятиме досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень.

З даним висновком суду першої інстанції, з урахуванням доказів, досліджених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд погоджується.

Доводи ОСОБА_1 , щодо різниці у часі керування транспортним засобом та часі зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП є слушними.

Так, в суді апеляційної інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 15.10.2019 року приблизно о 01год. 40 хв. керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві на а/д М-07 Київ-Ковель СПП507 з ознаками наркотичного сп`яніння (а.с. 1).

В письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.10.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 15.10.2019 року о 01 год. 50 хв. у їх присутності відмовився від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я (а.с. 2).

Як вбачається з відеозапису нагрудної відеокамери (відеореєстратора) співробітника УПП в Київській області, 15.10.2019 року о 01 год. 38 хв. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності свідків (а.с. 5).

Тобто, в протоколі час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння помилково зазначений, як час керування транспортним засобом, проте це не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Згідно ст. 266 КУпАП з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції, що наданий ОСОБА_1 звіт про тестування на встановлення факту вживання психоактивних речовин ТОВ Клініка «Медаком» від 15.10.2019 року, є недійсний, оскільки він проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП та при порушенні водієм вимог п.2.5 ПДР суддя не встановлює факту перебування особи в тому чи іншому сп`янінні.

Посилання апелянта на те, що пояснення свідків не є належними доказами по справі, оскільки тексти обох пояснень ідентичні на заздалегідь підготовлених бланках не може свідчити про невідповідність їх пояснень фактичним обставинам справи та неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що присутність свідків при відмові водія від проходження медичного огляду зафіксована на відео, а письмові пояснення свідків містять їх підписи.

Посилання апелянта на те, що вчинене адміністративне правопорушення не спричинило негативних наслідків та не загрожує суспільним інтересам, що, на думку апелянта, свідчить про малозначність вчиненого діяння, та наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмеження усним зауваженням, є безпідставними.

Згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.

Відсутність негативних наслідків вчиненого ОСОБА_1 діяння, у даному випадку, не зменшує рівень суспільної небезпеки такого адміністративного правопорушення, а тому підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП та звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, відсутні.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобам, відповідно до ст. 33-36 КУпАП. При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення.

Враховуючи зазначене, на думку апеляційного суду, постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 рокує законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Б. Зіміна