ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/5709/19

16 квітня 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді Наумова С.В.,

при секретарі Слакви Марчук Н.В.

особи яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника - адвоката ОСОБА_2

з участю прокурора Чернеги Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду два адміністративні матеріали з протоколами № 35-02/128, №35-02/129 які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає та зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3АДРЕСА_1, працюючої на посаді начальника управління моніторингу доходів та обліково звітних систем Головного управління ДФС у Рівненській області, повязаних з корупцією передбачених ч.1, 2 ст.172- 7 КУпАП., -

в с т а н о в и в:

До Рівненського міського суду Рівненської області із Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції, для розгляду, надійшли два адміністративних матеріали з протоколами про адміністративні правопорушення №35-02/128 від 13 березня 2019р. та №35-02/129 від 13 березня 2019р. про вчинення адміністративних правопорушеньповязаних з корупцією передбачених ч.1 та ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

З метою обєктивного розгляду та накладення адміністративного стягнення при вчинені кількох адміністративних правопорушень, за згодою прокурора, особи яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 її захисника та у відповідності до ст. 36 КУпАП, суд розглядає вказані вище адміністративні матеріали спільно, оскільки в названих протоколах зазначена одна і таж особа ОСОБА_1 яка притягається за двома протоколами до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення №35-02/128 від 13 березня 2019р. зазначено,що ОСОБА_1 обіймаючи посаду начальника управління моніторингу доходів та обліково звітних систем ГУ ДФС у Рівненській області, як державний службовець, на якого відповідно до підпункту «в» п.1 частини першої статті 3 Закону поширюється дія Закону, перебуваючи за адресою: вул. Відінська,12 м. Рівне, в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону не повідомила начальника ГУ ДФС у Рівненській області, про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час проведення тематичної перевірки дотримання функціональних повноважень службовими особами ГУ ДФС у Рівненській області, яка тривала з 14 квітня по 12 травня 2017 року, в тому числі нею самою, під час комплексного відпрацювання податкових ризиків з ПДВ в рамках виконання наказу ДФС від 28.07.2015 №543.

З протоколу про адміністративне правопорушення №35-02/129 від 13 березня 2019р. також слідує, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду начальника управління моніторингу доходів та обліково звітних систем ГУ ДФС у Рівненській області, як державний службовець, на якого відповідно до підпункту «в» п.1 частини першої статті 3 Закону поширюється дія Закону, перебуваючи за адресою: вул..Відінська,12 м. Рівне, в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону вчинила дії та прийняла рішення в умовах, а саме взяла участь у проведенні тематичної перевірки дотримання функціональних повноважень службовими особами ГУ ДФС у Рівненській області, яка тривала з 14 квітня по 12 травня 2017 року, в тому числі нею самою, під час комплексного відпрацювання податкових ризиків з ПДВ в рамках виконання наказу ДФС від 28.07.2015 №543 та підписала акт тематичної перевірки від 12 травня 2017 року №268/17-00-22-12.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнала вини у вчинені правопорушень вказаних у протоколах №35-02/128, №35-02/129 відповідно із своїм захисником надала суду письмові заперечення які підтримала, просила суд, закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Додатково пояснила, що вказана вище інформація подана до НАЗК без конкретної особи, тобто анонімно. Зауважила, що можливо якась особа має приватний інтерес з приводу надання такої інформації до НАЗК.

Прокурор в судовому засіданні просить визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, яке виразилось у неповідомленні не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналась чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника та призначити їй стягнення в межах санкції названої статті.

Суд, заслухавши поясненняОСОБА_1, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали двох протоколів, , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП полягає в умисному не повідомленні керівника про реальний конфлікт, а також вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до наказу начальника ГУ ДФС у Рівненській області від 19.02.2016 №22-о «Про переведення працівників» ОСОБА_1, начальника координаційно моніторингового управління ГУ ДФС, переведено на посаду начальника управління моніторингу доходів та обліково звітних систем ГУДФС у Рівненській області.

Як вбачається із листа НАЗК за вих. №35-02/16684/19 від 04.03.2019, адресованого ОСОБА_1 за результатами розгляду її звернення, приводом та підставою для початку проведення НАЗК перевірки щодо можливого порушення ОСОБА_1, як начальником управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем Головного управління ДФС у Рівненській області, вимог пунктів 2, 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, слугувало повідомлення без зазначення авторства щодо порушення нею відповідних вимог Закону, яке надійшло в НАЗК 08.11.2018.

Відповідно до вимог ч.4 п.5 ст.53 Закону України «Про запобігання корупції», анонімне повідомлення про порушення вимог цього Закону підлягає перевірці у термін не більше пятнадцяти днів від дня його отримання. Якщо у вказаний термін перевірити інформацію, що міститься в повідомленні, неможливо, керівник відповідного органу або його заступник продовжують термін розгляду повідомлення до тридцяти днів від дня його отримання. Разом із тим, ч.2 п.4 Розділу ІІ Порядку проведення перевірок Національним агентством з питань запобігання корупції, який затверджено рішенням НАЗК №2 від 11.08.2016 визначено, що строк проведення перевірки за анонімними повідомленнями не може перевищувати пятнадцяти днів. Якщо у вказаний строк перевірити інформацію, що міститься в повідомленні, неможливо, за рішенням Голови Національного агентства, а у разі його відсутності заступника Голови, строк перевірки може бути продовжено до тридцяти днів.

З урахуванням зазначених вище обставин, проведення НАЗК відповідної перевірки розпочато 08.11.2018, а закінчено складенням двох протоколів про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень 13.03.2019 (тобто через 4 місяці та 5 днів).

Як встановлено у копіях матеріалів, які підтверджують факт вчинення адміністративних правопорушень, відсутній документ відповідного рішення Голови НАЗК, або ж його заступника, про продовження строків проведення відповідної перевірки.

Судом також встановлено, що уповноважені особи НАЗК порушили процесуальний строк проведення відповідної перевірки, зібрання в ході її проведення доказів. Отже, зібрані після 23.11.2018 матеріали (а це фактично усі матеріали проведення перевірки) не можуть вважатися допустимими доказами і не можуть бути використані при прийнятті процесуального рішення, суд не може посилатися на них при ухваленні судового рішення.

Разом із тим, у відповідних копіях матеріалів відсутній документ який слугував приводом та підставою для початку проведення відповідної перевірки.

Відповідно до вимог ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Посилання уповноваженої особи НАЗК, якою складено протоколи головного спеціаліста пятого відділу (Західний регіон) Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень, щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_4 на той факт, що початком строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення є помилковим і таким, що не відповідає вимогам законодавства. Відповідний строк необхідно обчислювати з моменту, коли уповноваженому органу стало відомо про факт вчинення відповідного правопорушення, тобто, у даному випадку 08.11.2018.

З урахуванням вказаних обставин, з часу виявлення правопорушення, та до часу складення відповідних протоколів, пройшло більше трьох місяців, що позбавляє можливості накладення стягнення.

Вказані фабули, про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, містять загальні фрази, формулювання, без зазначення конкретних дій, які саме нею вчинено у інкримінованому діянні. А також інших обовязкових ознак юридичного складу адміністративних правопорушень.

Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок. Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт і суб'єктивна сторона.

Суб'єктивна сторона це комплекс ознак, що характеризують внутрішню сторону правопорушення. До ознак, які характеризують, зокрема, суб'єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення. Вина це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Однак, виходячи із змісту протоколів та фабул вчинення адміністративних правопорушень, у них відсутні будь-які відомості стосовно субєктивної сторони вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень. Зокрема, не зазначено про форму вини (умисел, чи необережність) та мотив вчинення правопорушень.

У копіях матеріалів, якими, на думку ініціатора складення протоколів, підтверджуються факти вчинення ОСОБА_1 зазначених адміністративних правопорушень, наявна копія аналітичної довідки щодо відпрацювання ризикових субєктів господарської діяльності за період грудня 2016 року та січня-березня 2017 року, яка складена ОСОБА_1, як начальником управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем ГУ ДФС у Рівненській області та водночас, як членом робочої групи, утвореної на виконання розпорядження ГУ ДФС у Рівненській області №150-р від 14.04.2017.

Вивченням змісту вказаної аналітичної довідки встановлено, що вона містить лише перелік дій та заходів, здійснених та вжитих уповноваженими службовими особами ГУ ДФС у Рівненській області з метою виявлення можливих порушень податкового законодавства субєктами господарської діяльності платниками податків, які реєструють податкові накладні, на постачання товарів та послуг, відмінних від придбаних. З огляду на вказану обставину встановлено, що під час формування вказаної довідки ОСОБА_1 лише використовувались відомості, отримані з обліково-звітних систем, які використовуються у службовій діяльності органів ДФС і які нею не спотворені, або ж викривлені під час здійснення повноважень члена робочої групи, а також документи, у яких відображено вжиття органами ДФС певних заходів, направлених на виявлення порушень податкового законодавства. Будь-які інші документи, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 будь-яких інших дій, чи прийняття рішень, як членом робочої групи, під час проведення відповідної тематичної перевірки, у матеріалах адміністративних проваджень - відсутні. При цьому також встановлено, що під час здійснення повноважень члена робочої групи ОСОБА_1 не вчинялись будь-які інші дії та приймалось жодних рішень.

Разом із тим, необхідно врахувати ту обставину, що окрім ОСОБА_1, до складу робочої групи, утвореної на підставі розпорядження ГУ ДФС у Рівненській області №150-р від 14.04.2017, входило ще 8 службових осіб ГУ ДФС у Рівненській області, 4 з яких були співробітниками відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області (при цьому головою робочої групи був заступник начальника відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_5М.). Які в межах своїх повноважень, здійснювали перевірку діяльності очолюваного ОСОБА_1 підрозділу управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем ГУ ДФС у Рівненській області і будь-яких порушень при цьому ними виявлено не було.

Окрім того, уповноваженою на складення протоколу особою ОСОБА_4, під час проведення перевірки за анонімним зверненням не вжито заходів стосовно встановлення та відібрання детального пояснення у особи, яка подала відповідне звернення . Не опитано жодного із членів робочої групи, які проводили відповідну тематичну перевірку із службових осіб ГУ ДФС не надано будь-яких пояснень стосовно наявності у ОСОБА_1 потенційного або реального конфлікту інтересів при здійсненні повноважень члена робочої групи.

Вказані обставини підтверджують факт відсутності у діях ОСОБА_1 можливого реального та потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до п.3 листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією», аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), з урахуванням висновку науково-правової експертизи ОСОБА_6 науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 за №126/50-е, виконаного на замовлення адвоката ОСОБА_6, щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати обєктивний вираз, а також часовий взаємозвязок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а необхідно безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Згідно цього ж листа, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1). наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2). наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими, чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3). наявність повноважень на прийняття рішення;

4). наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на обєктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можна констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий звязок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності факт наявності реального конфлікту інтересів відсутній. Встановлення цих фактів має бути відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Однак, у змісті протоколів, не зазначено про встановлення під час проведення НАЗК відповідної перевірки факту наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, тобто наявності таких суперечностей, які, не тільки могли вплинути, а реально вплинули на її обєктивність та неупередженість під час здійснення повноважень члена робочої групи.

Разом із тим, у згаданих протоколах наведено лише припущення про наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, яке не підтверджено доказами.

Крім того, що в даному випадку ОСОБА_1, як член робочої групи, здійснювала свої повноваження у складі колегіального органу і оцінка її діям надавалась і іншими службовими особами ГУ ДФС у Рівненській області, у тому числі заступником керівника та трьома співробітниками підрозділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Рівненській області, однак, будь-яких порушень у її діях, або ж у діяльності очолюваного нею підрозділу, як встановлено судом, виявлено не було.

Разом із тим, ні у матеріалах перевірки, ні у протоколах, не зазначено та не сформульовано наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів та форм, у яких він виявлявся, яким чином він вплинув на її дії, а також факту реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом та обставин, при яких він вливав на обєктивність та неупередженість вчинення нею дій.

Відповідно до підпункту d). частини 3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підписана 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997 та набрала чинності для України 11.09.1997, кожний обвинувачений у вчиненні правопорушення має щонайменше такі права, зокрема допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006, Практику Європейського Суду з прав людини (далі у тексті ЄСПЛ або Суд) визнано джерелом права в Україні. Наведений законодавчий підхід дає підстави стверджувати, що не лише висновки ЄСПЛ, які є констатацією порушення чи відсутності порушення тієї чи іншої гарантії прав людини, закріпленої у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі у тексті Конвенція), а й мотиваційна частина рішень ЄСПЛ можуть бути застосовані при розгляді судом справ в Україні, як нормативний взірець для оцінки достовірності доказів. Практика ЄСПЛ є критерієм для оцінки достовірності доказів і в інших випадках, не лише повязаних з тими обставинами, за яких ЄСПЛ визнає порушення ст.6 Конвенції. Разом із тим, ЄСПЛ у своїх провадженнях, зокрема, за заявами про порушення стандартів Конвенції, здійснює оцінку, як допустимості, так і достовірності доказів.

Практика ЄСПЛ дає можливість виділити таку складову стандарту доказування, як «поза розумними сумнівом», як вимогу щодо можливості перевірити джерело доказів. При цьому Суд завжди визнавав порушення підпункту d). пункту 3 статті 6 там, де судові рішення базувалися на свідченнях анонімних свідків, яких неможна було допитати представникам захисту (Костовські проти Нідерландів (1989), Віндіш проти Австрії (1990) і Саіді проти Франції (1993).

Однак, як вбачається із матеріалів адміністративних проваджень, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, уповноваженими службовими особами НАЗК при проведенні відповідної перевірки за анонімним повідомленням не лише не встановлено особу заявника та не опитано його, а навіть не вжито заходів щодо вчинення таких дій, оскільки у матеріалах перевірки відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення таких дій.

У свою чергу, це позбавляє суд можливості допитати цю особу з приводу відомих їй обставин вчинення відповідних правопорушень, а також позбавляє можливості допитати таку особу ОСОБА_1 та її представником, що може бути розцінено як істотне порушення права на справедливий суд, закріпленого у Конвенції.

Разом із тим, вивченням матеріалів справи встановлено, що матеріали проведеної НАЗК, з порушенням процесуального строку проведення, перевірки, фактично містять у собі лише копії організаційно-управлінських документів ГУ ДФС у Рівненській області, які не містять у собі жодного доказового значення у вчиненні ОСОБА_1 відповідних адміністративних правопорушень.

Як вбачається із п.7 листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, повязані з корупцією», при розгляді справ цієї категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на зясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до субєктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою повноважень.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку уповноваженими особами НАЗК при проведенні перевірки не надано суду доказів та не сформульовано наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів та форм, у яких він виявлявся. Яким чином він впливав на її дії, а також факту реального впливу суперечності між приватним і службовим інтересом та обставин, при яких він вливав на обєктивність і неупередженість вчинення нею дій під час здійснення повноважень члена робочої групи.

Отже, у даному випадку, суд погоджується із стороною захисту про відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1727 КУпАП ( вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів), а також той факт, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад відповідного адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказану обставину, у діях ОСОБА_1 також відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1727 КУпАП.

Як визначено ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, проте зазначене у протоколі твердження щодо наявності у ОСОБА_7 реального конфлікту інтересів при викладених у ньому обставинах базується лише на припущеннях.

Згідно частин 1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КупАП).

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому суд відхиляє покликання прокурора в судовому засіданні, щодо вини ОСОБА_1 та призначення останній стягнення в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.36, 247, 256,283,284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративні провадження (протоколи № 35-02/128, №35-02/129) відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності, повязаних з корупцією передбачених ч.1 та ч. 2 ст.172-7 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена виключно особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим його представником протягом 10 діб з дня винесення постанови до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Суддя С.В. Наумов