Справа №521/9582/19
Номер провадження 3/521/4207/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гарський О.В., з секретарем Рижих В.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно працюючого ТОВ «ГравитаС», що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОД № 031854 від 24.05.2019 року у відношенні ОСОБА_1 за ст. 185 КпАП України.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 , 24.05.2019 року о 10 годині 10 хвилин, в м. Одесі, по вул. Київське шосе, 10з керуючи т/з д.н. НОМЕР_1 був зупинений за порушення ПДР, перевищення встановленої швидкості, передбачений п. 12.9 «б» ПДР. На вимогу поліцейського не пред`явив документи, що вказані в п.п. 2.1, 2.4 ПДР для встановлення особи. На пропозицію поліцейського добровільно проїхати до відділку поліції відмовився, на вимоги не реагував, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського.

ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, про що свідчить розписка, яка знаходиться в матеріалах справи. Однак, останній до судового засідання не з`явився.

Вивчивши матеріали справи, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, з наступних підстав.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , надійшли до Малиновського районного суду 10.06.2019 року. Окрім того, на адресу суду було надано диск з відеозаписом зі службових камер за обставинами адміністративного правопорушення.

Дослідивши відеозапис наданий представником Департаменту патрульної поліції, яким зафіксовані обставини вказаної події суддею встановлено наступне.

Співробітниками поліції, 24 травня 2019 року о 10 годині 10 хвилин на вул. Київське шосе, 10з в м. Одесі був зупинений транспортний засіб «Hyundai» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , за порушення п. 12.9 «б» «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306. Одразу поліцейський звернувся до водія з вимогою надати відповідні документи, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу керованого ним автомобіля. Під час висунення такої вимоги, водій ОСОБА_1 , почувши помилковість посилання поліцейського на норму Правил дорожнього руху (замість пункту 2.4, поліцейським названо 2.1) звернув увагу на це останнього та попросив послатися на належну норму яка дозволяє співробітнику поліції вимагати відповідні документи. Окрім того, фактично водій ОСОБА_1 оспорював факт законності його зупинки, оскільки вважав, що він не рухається в межах міста.

В подальшому між поліцейським та водієм ОСОБА_1 відбувається діалог, з якого можливо зрозуміти, що водій не відмовляється від законних вимог поліцейського, однак впевнено вимагає дотримання останнім неухильного виконання вимог «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306. Натомість поліцейський вважає такі дії злісною непокорою його законним вимогам.

З діалогу також вбачається, відсутність звичайної етичної поведінки з боку як поліцейського так і громадянина водія. Так, особи перебивають один одного, не відповідають на питання один одного, підміняють форму змістом розмови.

Разом з тим, якщо цивільна особа і допускає певні неетичні дії та висловлювання то співробітник поліції діє в порушення вимог Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року, завданням поліції є надання поліцейських послуг у відповідних сферах життя людини.

Відповідно є очевидним, що надання послуг передбачає здійснення таких дій, які як результат споживаються людьми в процесі їх виконання і які очевидно спрямовані на користь особи, суспільству або держави.

Статтею 6 зазначеного Закону, також встановлено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності їх застосування /ст. 7 вказаного Закону/.

Поліцейський відповідно до ст. 18 вказаного Закону зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Вказані принципи діяльності поліції є не тільки об`єктивно властиві праву як відправні начала і незаперечні вимоги, які ставляться до учасників суспільних відносин, а є також певною гарантією від свавілля з боку посадових осіб, які наділені владними повноваженнями держави. Вказані правові принципи діяльності поліції при їх застосуванні покликані гармонічно поєднувати індивідуальні, групові та громадські інтереси.

У випадку їх розумного застосування діяльність поліції набуває зовсім інший вигляд і дійсно може бути партнером громадськості, а її діяльність спрямована на задоволення потреб звичайних громадян, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року.

У даному випадку важко оцінити дії поліцейського як такі, які відповідали Верховенству права та які забезпечували беззаперечне дотримання прав і свобод конкретної людини.

Що стосується обмеження прав і свобод ОСОБА_1 під час встановлення поліцією факту правопорушення, суддя досить критично оцінює такі дії поліцейського з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6, 7 ст. 29 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року: 1.Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень; 2. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним; 4. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам; 5. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди; 6. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції; 7. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом /ч. ч. 1, 2 ст. 30 вказаного Закону/.

Превентивними поліцейськими заходами відповідно до ст. 31 спеціального Закону, є (серед інших): перевірка документів; обмеження пересування особи. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Є очевидним, що під час розмови поліцейського з ОСОБА_1 , не отримавши бажаних дій від останнього та суб`єктивно оцінивши обстановку, яка склалась під час перевірки документів водія, поліцейський застосував один з видів поліцейських заходів, що передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме адміністративне затримання. При цьому застосовуючи фізичну силу до особи, яка не проявляє агресії, витягує ОСОБА_1 з автомобіля.

Натомість дії ОСОБА_1 , які зафіксовані на відео на думку судді не створювали жодних загроз та порушень, які можливо було оцінити як такі, що потребують негайного застосування поліцейського заходу обмеження пересування.

Фактично ОСОБА_1 реалізовував своє право на обізнаність правової підстави його зупинки та пред`явлення для перевірки документів. У своїх висловлюваннях він просив повідомити йому норму Правил дорожнього руху, яка надає право поліцейському вимагати від нього надання обов`язкових для водія документів. Поліцейський, помилившись в пункті Правил, не реагуючи на зроблене йому зауваження, щодо такої помилки, дискреційно скористався наданими йому владними повноваженнями та застосував фізичну силу до водія, затримавши його та застосувавши кайданки. На відео також зафіксовано, що водій ОСОБА_1 звертався до поліцейського в одній тональності, не застосовував жодних образливих і нецензурних висловлювань, навіть коли до нього було застосовано фізичну силу без будь-якої необхідності. І хоча ряд запитань з боку водія можливо оцінити, як нерозуміння свого громадянського обов`язку підкоритися законній вимозі співробітника поліції, однак професійний обов`язок будь-якого представника влади, поєднаний з загальнолюдськими цінностями, зобов`язує останнього прийняти всі необхідні розумні заходи для переконання особи у необхідності підкоритись не вимозі поліцейського як людини, а вимозі Закону, як необхідної складової правової держави та існування громадянського суспільства і існуючих в ньому суспільних відносин. В подальшому, співробітник поліції звільнив з кайданків ОСОБА_1 , оскільки ним було встановлено правильність зауваження водія та останній надав відповідні обов`язкові для пред`явлення документи.

Суддя вважає, що не тільки нагальної необхідності не було для застосування такого заходу, однак його не можна назвати і необхідним, пропорційним та ефективним. У даному випадку достатньо було повідомити водію правильні вимоги Правил дорожнього руху, або вимоги спеціального Закону (ЗУ «Про національну поліцію»), які дозволяють поліцейському як зупинити транспортний засіб так і здійснити перевірку документів, які повинен мати при собі водій.

У будь-якому випадку, водій ОСОБА_1 не здійснив жодних дій, які б свідчили про злісну непокору законній вимозі поліцейського. Тобто жодних недоброзичливих або сповнених зла дій по відношенню до поліцейського не було. Не можна такі дії водія (зафіксовані на відео) назвати і свідомо несумлінними, які явно свідчать про небажання підкоритися вимогам поліцейського, оскільки на неодноразові питання поліцейського ОСОБА_1 відповідає згодою підкоритись його вимогам, лише просить повідомити норму Закону, яка надає право діяти поліцейському саме в такому форматі.

Суб`єкти адміністративного процесу при здійсненні своєї діяльності повинні діяти в межах закону, а разом з тим - ще й згідно з принципами і нормами поведінки, прийнятим як в суспільстві, так і в професійному середовищі кожного з них. Етичні джерела справедливості в адміністративному процесі виступають обов`язковою умовою успішного вирішенняйого завдань і визначаються виходячи з моральних і ділових якостей в даному випадку співробітників поліції.

На думку судді, моральність повинна входити в число вимог, що пред`являються до змісту законних інтересів, особливо коли такий інтерес виходить від державних службовців. Відповідно будь-які процедурні дії співробітників поліції повинні відповідати не тільки загальним засадам та принципам здійснення державної справи у сфері адміністративних правопорушень що визначені в Законі, але й відповідати принципам гідності, пропорційності, порядності та розумності. У даній справі дії співробітників поліції не були пропорційними, тобто при правовому регулюванні відносин держави і громадянина не був дотриманий розумний баланс (справедлива рівновага) приватних і публічних (суспільних) інтересів.

Таким чином, докази дослідженні в судовому засіданні по вказаній адміністративній справі, свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні злісної непокори законній вимозі поліцейського.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП під час судового розгляду не представлено, провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження по справі, з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , суддя не стягує судовий збір, з останнього, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст. ст. 9-11, 185, 221, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, СУДДЯ, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 185 КпАП України закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим до Одеського апеляційного суду через суд, що її виніс, протягом десяти днів з моменту її винесення.

С У Д Д Я: О.В. Гарський