Справа № 467/1151/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

прокурора Пахомова О.С.

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кавуни, Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_1 несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за наступних обставин.

14 березня 2018 року наказом № 34о/с Державної установи Арбузинська виправна колонія № 83 рядового внутрішньої служби Сліжонка М.Б. призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Арбузинської ВК № 83.

Наказом № 52/ос-19 від 27 березня 2019 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31 березня 2019 року за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою рядового складу державної кримінально виконавчої служби та відповідно до ст. 1, пп.1.п.1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції є суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону, особи, зазначені в п. 1 п.п. «д» ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані щорічно до 01 квітня подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Тобто, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2017 рік до 01 квітня 2018 року, у той час як декларація була подана ним 02 квітня 2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини подання ним декларації 02 квітня 2018 року підтвердив, проте, вказав на те, що в нього особисто немає комп`ютера. Тому він прохав сусіда аби з його комп`ютера подати декларацію, проте, останній був на роботі, що позбавило його можливості своєчасно подати її.

При цьому, вказав, що від співробітників, які звільнились, він знав, що потрібно подати декларацію. До того ж, із цим обов`язком його знайомили на роботі.

Прокурор, у свою чергу, вважав наявними підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172 6 КУпАП і повністю доведеною його провину.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо її ролі в їх настанні, доводів прокурора, керуючись законом і враховуючи таке.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

А положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тож, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, як то, наказ по особовому складу № 34о/с -18 від 14 березня 2018 року, витяг із Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700 VII Про запобігання корупції, який містить відмітку про те, що ОСОБА_1 ознайомлений із положеннями цього нормативного акту 15 березня 2018 року, наказ по особовому складу № 52/ОС- 19 від 27 березня 2019 року, Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 10.05.2017 року № 1519/5, лист ДП Українські спеціальні системи від 27 квітня 2018 року за № 07-530 щодо дати та годин тимчасового обмеження в доступі до ресурсів порталу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, результати пошуку дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинив ОСОБА_1 , із якого слідує, що він подав декларацію 02 квітня 2018 року о 20 год. 46 хв., з урахуванням пояснень самого ОСОБА_1 , суд вважає повністю доведеною його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Суд, зокрема, виходив із того, що за наслідками розгляду справи не встановлено поважних причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Позаяк, матеріали справи містять Витяг із Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700 VII Про запобігання корупції, із якого слідує, що ОСОБА_1 був ознайомлений, у тому числі, й з положеннями ч.2 ст 45 Закону у частині обов`язку подати декларацію наступного року після звільнення, оскільки цей витяг містить його підпис, а, крім цього, цей факт і не заперечувався ним самим.

За такого, причини, за яких ОСОБА_1 невчасно подав декларацію є суб`єктивними.

Так, відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Але в ході судового розгляду, не було установлено наявності дійсних, об`єктивних перешкод, які б завадили ОСОБА_1 подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2017 рік, до 01 квітня 2018 року.

І в будь якому випадку, протилежного перед судом не доведено.

Тож, усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення.

У той час, як склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 - 6 КУпАП, є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, водночас обовязковим елементом складу правопорушення є протиправність вчиненого діяння (дії або бездіяльності).

При цьому, суд сприймає ці докази як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку чи то внаслідок істотного порушення основоположних прав і свобод особи, немає.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, чим порушив вимоги фінансового контролю, і як наслідок, вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд ураховує характер вчиненого правопорушення, його особу, зокрема, те, що він працює, має постійне місце реєстрації і проживання, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, а також ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність у даному, конкретному випадку, згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд не установив.

Тому, з огляду на таке, на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП у виді штрафу, що буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, а також необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових правопорушень, у тому числі й іншими особами.

На підставі ст. 40 -1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір на користь держави, позаяк, його піддано адміністративному стягненню.

Заходи забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення не застосовувались, фактів спричинення матеріальної шкоди внаслідок правопорушення, судом не установлено.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 251,252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, який належить стягнути на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя І.В. Явіца