ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/66/19 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2018 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 26.09.2018 року об 11 год. 18 хв. в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Бульвар Центральний, ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (нестійка хода, порушення координації рухів, млява мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення вимог процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Вказує, що відповідно до свідчень ОСОБА_2 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення був присутній тільки один свідок. Зазначені свідчення узгоджуються з іншими матеріалами справи про адміністративні правопорушення у тому числі відеозапису боді камер поліцейських. Просить постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КупАп за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До суду апеляційної інстанціїОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3, будучи повідомленими про судові засідання не з'являлись, про причини неявок не повідомляли, відповідних клопотань заявлено не було. Дані обставини, згідно ч. 6 ст. 294 КК України не перешкоджають розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог КУпАП дотримався в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 072476 від 26.09.2018 року, відеозаписом з місця події з якого видно, що водій керував автомобілем, письмовими поясненнями двох свідків; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.09.2018 року, в якому міститься відмітка про відмову водія від проходження огляду; довідкою про відсутність повторності порушення за ч.1 ст. 130 КУпАП і про наявність у ОСОБА_2 посвідчення водія; рапортом працівника поліції, письмовими показами свідків і показами осіб, допитаних в судовому засіданні.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1.1. Загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (з відповідними змінами) (надалі-ПДР), ці правила відповідно до закону «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Виконання учасниками дорожнього руху приписів зазначених Правил дорожнього руху є запорукою безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту.

Одним із обов'язків водія механічного транспортного засобу, визначеного п. 2.5. ПДР, є обов'язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже вимогами ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Відповідно Загальних положень Інструкції огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобі, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками, перелік яких наведено у п. 3 Загальних положень.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (п. 7 Загальних положень Інструкції).

Також у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Доводи адвоката, викладені у апеляції стосовно присутності під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 одного свідка не заслуговують на увагу у зв'язку з наступним.

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень, які громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали поліцейському, як свідки при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП стосовно водія ОСОБА_2, вбачається, що в їх присутності вказаний водій відмовився від пропозиції поліцейського щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер» так і від проходження огляду в медичному закладі, внаслідок чого поліцейський склав протокол.

Крім того, працівники патрульної поліції користуються нагрудними відеокамерами (відео реєстраторами), здійснюючи заходи превентивного характеру, визначені в ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію».

Дані відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, дослідженого апеляційним судом, підтверджують факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу «Драгер», так і від проходження огляду в медичному закладі.

Отже, надані та досліджені докази підтверджують факт необґрунтованої відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння та у сукупності свідчать про наявність в діях водія умислу щодо відмови від проходження такого огляду, а тому є порушенням вимог п. 2.5 ПДР і не ставлять під сумнів висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим.

Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник