Справа № 645/6676/19
Провадження № 3/645/1816/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, працюючої контролером у видавництві «Ранок», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 605842 від 05 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 05 жовтня 2019 року о 20,00 год. знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті неприязних відносин вчинила сварку зі своєю свекрухою ОСОБА_2 , в ході якої ображала її брутальною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим порушила душевний спокій, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні надав письмові пояснення притягуваної, де вона зазначила, що дійсно 05 жовтня 2019 року починаючи з 19 год. по 20 год.30 хв. її свекруха ОСОБА_2 почала ображати її та її малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , намагаючись чинити психологічний вплив на них, вживаючи при цьому нецензурні лайки та погрози викинути її особисті речі на вулицю, провокуючи ОСОБА_1 на конфліктну ситуацію. В ході напруженої розмови з ОСОБА_2 , вона неодноразово наголошувала на тому, щоб її свекруха заспокоїлась, однак всі її прохання залишились проігноровані зі сторони останньої. В ході суперечки жодної погрози фізичною розправою чи брутальних лайок, ОСОБА_1 не вживала, при цьому намагалась вести себе максимально коректно. Також вказала, що вона з чоловіком (сином ОСОБА_2 ) проживає окремо, наразі відбувається судовий розгляд справи про розлучення, також відбувається психологічний тиск на неї та її доньку. ОСОБА_1 неодноразово зверталась з письмовими заявами до правоохоронних органів та органів опіки та піклування з проханням вжиття заходів щодо захисту її прав.

Також ОСОБА_1 в поясненнях вказала, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає ст. 256 КУпАП.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , дослідивши письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона адміністративного правоправопорушення, відповідальність за яке передбачена у ст. 173-2 КУпАП, виражається у таких формах:

- вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого;

- невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений;

- неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, викладено поняття психологічного насильства, ним є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У протоколі серії АПР18 № 605842 від 05 жовтня 2019 року при описанні суті адміністративного правопорушення відсутня вказівка на те, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство та не зазначено якого роду насильство в сім`ї було вчинене ОСОБА_1 (фізичного, психологічного чи економічного характеру), не зазначено наслідки, які настали від дій ОСОБА_1 .

Таким чином, у протоколі не зазначено про наслідки дій ОСОБА_1 , а саме можливості завдання її діями шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих.

Крім того, у протоколі серії АПР18 № 605842 від 05 жовтня 2019 року не зазначено про потерпілих у справі, їх адреси, інші відомості, необхідні для вирішення справи, що є неможливим при інкримінуванні особі вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У відповідності до положень п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи конституційний принцип презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України), повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, приходжу до висновку про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого чч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 248, 252, 268, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. С. Шевченко