П О С Т А Н О В А

іменем України

"30" жовтня 2019 р. Справа153/1457/19

Провадження3/153/611/19-п

Код суду: 231

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області Гаврилюк Т.В. розглянувши матеріали справи, які надійшли від Полонського ВП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №391273 від 07.09.2019 ОСОБА_2 07 вересня 2019 року у місті Полоне по вулиці Чкалова,2 керував автомобілем PEUGEOT 205 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння встановлено за допомогою Драгер 6810 ARBM 5221, результат тесту 1,34 проміле. Від огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №105 з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримав судовий виклик 21.10.2019, в чім особисто розписався.

30 жовтня 2019 року за вхід.№7744 на адресу суду надійшло письмове пояснення ОСОБА_2 , в якому він просив справу розглянути у його відсутність. Окрім того, в поясненні зазначив, що він не винен у вчиненні адмінправопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, як вказано в протоколі. Коли він підписував, то ознайомився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №391273 від 07.09.2019 року, ним було помічено ряд непоправних порушень, які допущені працівниками поліції при складанні цього протоколу, зокрема недотримання вимог КУпАП та наказів які затверджують інструкції й аргументують діяльність працівників поліції в тій чи іншій ситуації, а саме роз`яснюють та наказують яким чином мали діяти працівники поліції. В протоколі не вказано час «вчинення адміністративного правопорушення», а отже не представляється можливим встановити коли саме було вчинено ймовірне правопорушення. Крім того в протоколі зазначено, що він керував автомобілем, разом з тим встановлено, що стан сп`яніння проведено за допомогою алкотесту «Драгер». Також в протоколі вказано, що від огляду в медичному закладі він відмовився в присутності двох свідків. Разом з тим, в протоколі зазначено що ним порушено вимоги п.2.9(а) ПДР України, - а саме: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказане суперечить всім матеріалам справи. Працівники поліції, допустились грубих порушень чинного законодавства України. Тому, звертає увагу суду на порушення працівників поліції, які були допущені в момент який на даний час оспорюється. Так, останні діяли в супереч вимогам передбачених ст.256 КУпАП, так як в протоколі вказано, що адміністративне правопорушення він вчинив 07.09.2019, однак не вказано о якій годині. Сам протокол складено 07.09.2019 року о 2.00 годині. Тобто час та місце складання протоколу і час вчинення адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі не відповідають дійсності, з чого не представляється можливим зрозуміти коли відбулись описані обставини. Свідки, які вказані в протоколі не бачили чи він керував, чи не керував транспортним засобом, і в доданих поясненнях вказують, що вони були присутні при тому як він «продував» пристрій «Драгер», а те, що він керував (як вказано в протоколі п.2.9.(а) ПДР України) в стані алкогольного сп`яніння останні не вказують, а отже відсутні докази, які прямо підтверджують цей факт. Також в поясненнях вказані свідки не стверджують його відмови від проведення огляду. В протоколі вказано, що він відмовився від огляду в медичному закладі, однак не вказано якого огляду, що є також грубим порушенням. Він не керував транспортним засобом в момент прибуття працівників поліції, автомобіль знаходився припаркований ближче до узбіччя дороги, а він знаходився в автомобілі (двигун не працюючий). Безпосередньо, працівники поліції не зупиняли автомобіль під його керуванням, доказів в судовому засіданні працівники поліції не надали, це при тому, що мають можливість і мали належним чином застосувати засоби фото, відео фіксації, які встановлені на службовому автотранспорті та нагрудні камери. Просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши надані матеріали справи, а саме: дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення БД №391273 від 07.09.2019 (а.с.2), результати тестування на алкоголь від 07.09.2019 (а.с.3), письмові пояснення ОСОБА_2 від 07.09.2019 (а.с.6), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7), відеодиск відносно ОСОБА_2 (а.с.10), враховуючи письмові пояснення ОСОБА_2 надані суду, приходжу до наступних висновків:

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст..6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про керування ОСОБА_2 транспортним засобом - автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, адже, як вбачається з відеозапису, який додано до матеріалів справи, працівники поліції під`їхали до припаркованого автомобіля, і почали вести розмову з ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №391273 від 07.09.2019 складеного відносно ОСОБА_2 додано письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 07.09.2019 (а.с.4, 5) про те, суд не бере зазначені письмові пояснення до уваги, так як вони є неналежним доказом, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №391273 від 07.09.2019 складеного відносно ОСОБА_2 зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення місто Полоне вулиця Чкалова,2 проте не вказано в якому районі і в якій області розташований зазначений населений пункт, що не дає суду можливості встановити точне місце скоєння адміністративного правопорушення. Окрім того, у протоколі не вказано час вчинення адміністративного правопорушення, що не дає суду можливості встановити коли саме було скоєно адміністративного правопорушення.

Окрім того, відповідно до п.3.2 Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» оригінал справи про адмiнiстративне правопорушення разом із супровідним листом у триденний строк з моменту його складення надсилається до районного, районного у мiстi (мiського, мiськрайонного) суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Тоді, як вбачається і матеріалів справи, протокол надійшов до суду 01 жовтня 2019 року за вхід.№6990, а складений був 07 вересня 2019 року. Проте, начальник Полонського ВП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області адміністративний матеріал по ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 направив до Ямпільського районного суду Вінницької області за місцем проживання ОСОБА_2 лише 24 вересня 2019 року за №4871/113-19.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на підставі протоколу здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», тому вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення серія БД №391273 від 07.09.2019 є недопустимим доказом.

Із відеозапису, який додано до справи не представляється можливим встановити чи проходив ОСОБА_2 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, чи в будь-якому іншому місці. Окрім того, у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 від огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, однак це не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року та Порядку №1103 від 17.12.2008 огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки ТЗ в присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду. І лише у разі відмови водія ТЗ від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ або його незгода з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 вручалася копія протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, що є порушенням його права на захист та процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом №1376 від 06.11.2015 МВС України та п.2.8 Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» протокол складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення вимог п.8 цієї Інструкції та п.2.8 Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» - другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським Рачковському В.В. не вручався, як цього вимагає вказана Інструкція. В матеріалах справи відсутня розписка про вручення протоколу чи відмову від його отримання.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону не може вважатись належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та братись судом до уваги.

Судом встановлено, що працівник поліції наведених вимог закону не дотримався.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зібрані докази (протокол про адміністративне правопорушення серії БД №391273 від 07.09.2019, результати тестування на алкоголь від 07.09.2019 (а.с.3), письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 07.09.2019 (а.с.4, 5), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7), відео диск відносно ОСОБА_2 (а.с.10) не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки зібрані із порушенням вимог чинного законодавства, а саме Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, а також ст.266 КУпАП.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Тому, враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 8, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.62, 68 Конституції України, ст.ст.13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Суддя Ямпільського районного суду

Вінницької області Т. В. Гаврилюк