Провадження № 3/761/3358/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м.Київ

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Головчак М.М., за участю прокурора Дяченко В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки у м.Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, українки, проживаючої АДРЕСА_1, не працюючої,

за частиною 1 статті 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у м.Києві №813-о від 17.08.2017 року ОСОБА_1 з 21 серпня 2017 року переведено на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування податку на нерухоме майно та транспортного податку управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у м.Києві.

Наказом Головного управління ДФС у м.Києві від 28.09.2017 року ОСОБА_1 з 28.09.2017 року звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на нерухоме майно та транспортного податку управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у місті Києві, за угодою сторін до п.2 ст.86 Закону України « Про державну службу» та п.1 ст.36 КЗпП України.

У відповідності до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України « Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб'єктом, на якого поширюється дія даного закону.

Частиною 1 статті 45 Закону України « Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, Підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно абз.2 частини 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином ОСОБА_1 будучи обізнаною, щодо вимог Закону України « Про запобігання корупції», не подала декларацію за минулий рік після припинення діяльності, яка пов'язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме в період з 01 січня 2018 року до 01 квітня 2018 року.

Окрім того, ОСОБА_1 звільняючись з державної служби 28 вересня 2017 року зобов'язана, не пізніше дня звільнення подати, декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 28 вересня 2017 року, включно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винною себе визнала повністю, просила суворо не карати.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що згідно наказу Головного управління ДФС у м.Києві №813-о від 17.08.2017 року ОСОБА_1 з 21 серпня 2017 року переведено на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування податку на нерухоме майно та транспортного податку управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у м.Києві.

Наказом Головного управління ДФС у м.Києві від 28.09.2017 року ОСОБА_1 з 28.09.2017 року звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на нерухоме майно та транспортного податку управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у місті Києві, за угодою сторін до п.2 ст.86 Закону України « Про державну службу» та п.1 ст.36 КЗпП України.

У відповідності до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України « Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб'єктом, на якого поширюється дія даного закону.

Частиною 1 статті 45 Закону України « Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, Підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно абз.2 частини 2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов'язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином ОСОБА_1 будучи обізнаною, щодо вимог Закону України « Про запобігання корупції», не подала декларацію за минулий рік після припинення діяльності, яка пов'язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме в період з 01 січня 2018 року до 01 квітня 2018 року.

Окрім того, ОСОБА_1 звільняючись з державної служби 28 вересня 2017 року, не подала декларацію, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями до 28 вересня 2017 року.

З досліджених матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 припинила трудові відносини з ГУ ДФС у місті Києві 28.09.2017 року, а декларацію перед звільненням подала лише 28 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Оцінивши у сукупності докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки передбачені ст.38 КУпАП не сплинули.

Призначаючи вид та міру адміністративного стягнення, судом враховується відсутність обставин, які обтяжують чи пом'якшують відповідальність, особу порушника, його майновий стан, відношення до скоєного.

Наведені в матеріалах справи обставини свідчать про достатність підстав вважати, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, з урахуванням особи правопорушника, буде визнано достатнім, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядаються одним і тим же органам(посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, ч. 1 ст. 172-6, 268 КУпАП, п. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про запобігання корупції», п. 5 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Головчак М.М.