Номер провадження: 33/813/502/19
Номер справи місцевого суду: 500/8568/18
Головуючий у першій інстанції Волков Ю.Р.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М., при секретарі Півнєві Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334090, 04.12.2018р., приблизно о 21.30год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_1 в с. Багате Ізмаїльського району, Одеської області по вул. Осіпенка, навпроти буд. 28 та став учасником ДТП після чого до приїзду поліції та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вжив спиртні напої. В подальшому, у присутності двох свідків пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager 6810», результат позитивний - 2,23‰, чим порушив вимоги п. 2.10 є Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП (а. с. 1).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334099, 04.12.2018р., приблизно о 21.30год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_1 в с. Багате Ізмаїльського району, Одеської області по вул. Осіпенка, навпроти буд. 28, не вибрав безпечну швидкість руху виїхав на полосу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д/з НОМЕР_2 , який був припаркований з правого краю проїзної частини, внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а. с. 11).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334091, 04.12.2018р., приблизно о 21.30год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_1 в с. Багате Ізмаїльського району, Одеської області по вул. Осіпенка, навпроти буд. 28, та будучи учасником ДТП, після ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди не повідомивши про це працівникам поліції, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП (а. с. 20).

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, також стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 гривень (а. с. 40).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 29 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права, тому просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що обставини викладені в протоколах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсним обставинам, що відбулися 04 грудня 2018 року; схема місця ДТП, протоколи про адміністративне правопорушення та матеріали, які додані до них складено із суттєвими порушеннями; підпис у висновку алкотестеру «Драгер» не його, також не його підпис та не його матері в письмових поясненнях (а. с. 41-43).

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, ОСОБА_1 у судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 16 липня 2019 року не з`явився, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Про наслідки неявки за викликом суду проінформований.

Апеляційний суд звертає увагу, що справа знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду з 19 березня 2019 року та неодноразово відкладалась у зв`язку з неявкою в судові засідання ОСОБА_1 ..

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Тому, слід визнати, що скаржник самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та не з`явився в судові засідання до Одеського апеляційного суду з неповажних причин.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та без проведення фіксації судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані належним чином.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. п. 12.1, 13.1 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Відповідно до п. 12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 13.1 ПДР, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Частина 4 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до п. 2.10 ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334090 від 04.12.2018р., протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334099 від 04.12.2018р., протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №334091 від 04.12.2018р., які складені уповноваженими особами, а їх зміст повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, при цьому протоколи підписані особами, які його склали, двома свідками, ОСОБА_1 від підпису протоколів відмовився, про що зроблено відмітку (а. с. 2, 11, 20);

2)письмовими пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та безпосередньо ОСОБА_1 (а. с. 6-8).

3)висновком приладу «Драгер», з якого вбачається, що в організмі ОСОБА_1 зафіксовано вміст алкоголю у розмірі 2,23 проміле, дата проведення тесту - 04.12.2018р. о 22.35 год., який також підписаний ОСОБА_1 (а. с. 3);

4)актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підписаний особою яка його склала, двома свідками - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та безпосередньо ОСОБА_1 (а. с. 3а).

5)рапортом старшого лейтенанта поліції Кіркова Р.І. (а. с. 17).

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 скористався своїм правом вибору пройти огляд на місці зупинки чи в медичному закладі, та добровільно пройшов такий огляд за допомогою приладу «Драгер», який встановив показник алкоголю в його організмі більший допустимої норми, а саме 2,23 проміле. Під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував щодо результатів огляду, про що також свідчить його підпис у висновку приладу «Драгер» (а. с. 3, 3а).

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

З метою повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин по справі, суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи та викликав в судове засідання в якості свідків поліцейських, які склали протоколи стосовно ОСОБА_1 , однак, на виклики до суду вказані працівники поліції не з`являлися, а нормами КУпАП не передбачається їх примусовий привід в судове засідання.

За таких обставин, наявні вищеперераховані докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП є допустимими доказами та суд правильно прийняв їх в обґрунтування свого рішення про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки апеляційним судом не вбачається підстав ставити їх під сумнів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки є необґрунтованими, суперечать наявним в матеріалах справи доказам та показанням свідків та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП за порушення ним вимог Правил дорожнього руху України.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький