КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1410/2019 Постанова винесена суддею Шевчук А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селищі Масандра м. Ялта АР Крим та тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 24 листопада 2018 року о 02 год. 50 хв. по вул. Автозаводська в м. Києві ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Volkswaqen», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками наркотичного сп'яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що він взагалі не був зобов'язаний на вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп'яніння, оскільки транспортним засобом не керував, а лише перебував у ньому та очікував на товариша.

Посилається на те, що суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами, при цьому в матеріалах справи, як стверджує апелянт, взагалі відсутні докази, які б доводили, що йому пропонувався огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, що може свідчити про порушення вимог ст. 266 КУпАП.

Зокрема, як зазначає апелянт, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням п. 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, оскільки містить виправлення щодо часу коли було зафіксовано відмову від огляду, а також у протоколі не викладена суть адміністративного правопорушення, не сформульовано в чому саме він обвинувачується, у керуванні з ознаками наркотичного сп'яніння чи у відмові від проходження невідомо якого огляду, тобто протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; працівники поліції в порушення пунктів 3.3, 3.5 Розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100, здійснювали відеозапис лише на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення і на долученому до протоколу відеозаписі зафіксовано лише коротке спілкування між ним та поліцейськими; пояснення свідків є недостатніми та недостовірними доказами, оскільки свідки не були очевидцями керування ним (ОСОБА_2.) транспортним засобом, такі пояснення складені свідками не власноручно, а особу свідка ОСОБА_3 не було підтверджено жодним документом; у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, що свідчить про порушення процедури, а також його (апелянта) не відсторонили від керування транспортним засобом.

Крім того, зазначає, що судом стягнуто з нього завищену суму судового збору - 384, 20 грн., оскільки станом на 24 листопада 2018 року його розмір становив 352,40 грн.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_2 вбачається, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду були дотримані.

При розгляді даної справи суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_2, дослідив письмові матеріали і відеозапис та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність також встановлена і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте вимоги вказаного пункту ПДР України ОСОБА_2 дотримано не було та його винуватість у вчиненні правопорушення, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 199330 від 24 листопада 2018 року (а.с.1); письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 2), відеозапису із нагрудної камери поліцейського (а.с. 4).

Ці докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення від 24 листопада 2018 року складений уповноваженою на те особою, без істотних порушень положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій, у тому числі в протоколі вказані ознаки наркотичного сп'яніння водія ОСОБА_2, які були виявлені поліцейським, та дії ОСОБА_2 щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, за змістом власноручно викладених ОСОБА_2 у протоколі пояснень, відмовився він від огляду на стан сп'яніння, бо поспішав додому, а не з тієї підстави, що не керував транспортним засобом, про що він повідомив в суді апеляційної інстанції, не заперечуючи при цьому, що після зупинки ним транспортного засобу, через незначний проміжок часу до нього звернулися працівники поліції з певними зауваженнями щодо паркування автомобіля.

Не викликають жодних сумнівів у їх достовірності і письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 і їх зміст не суперечить фактичним обставинам правопорушення, викладеним у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водійОСОБА_2 24 листопада 2018 року о 03 год. 15 хв. відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у закладі охорони здоров'я, тобто від медичного огляду.

До того ж свідки залучались працівниками патрульної поліції з метою дотримання вимог пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок), яким передбачено складання протоколу про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, а та обставина, що свідки не були очевидцями факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом не ставить під сумнів достовірність їх пояснень. При цьому, з огляду на зміст пояснень та вказаних даних щодо особи, зокрема свідка ОСОБА_3, відсутні підстави вважати, що особу цього свідка неналежним чином було встановлено, втой же час не власноручне написання пояснень свідком, за наявності підпису та вказівки свідка на правильність викладу пояснень, не суперечить вимогам закону.

Доводи апелянта про порушення працівниками поліції Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100, не заслуговують на увагу, оскільки у справі відсутні дані, які б свідчили, що поліцейським не було зафіксоване певне спілкування з ОСОБА_2, обставини якого могли б істотно вплинути на фактичні обставини правопорушення.

Разом з цим, із відеозапису слідує, що працівником поліції в присутності двох свідків було запропоновано водію ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння в медичному закладі, але він відмовився, не заперечуючи при цьому того, що керував транспортним засобом, і лише пояснив, що пройде огляд на стан сп'яніння пізніше та самостійно.

Посилання ОСОБА_2 на порушення поліцейським вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), з огляду на те, що поліцейський не запропонував йому огляд на стан сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, є непереконливим, виходячи з того, що в ОСОБА_2 були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, визначені в пункті 4 розділу I Інструкції, про що прямо зазначено в протоколі, і огляд на стан наркотичного сп'яніння у будь-якому випадку підлягав проведенню виключно в закладі охорони здоров'я відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, проте ОСОБА_2 відмовився від такого огляду, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також є безпідставним і посилання апелянта на порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп'яніння до найближчого закладу охорони здоров'я, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд, який за змістом ст. 266 КУпАП здійснюється у закладі охорони здоров'я лише в присутності поліцейського.

При цьому, відсутність у провадженні доказів щодо відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом не є безумовною підставою для скасування постанови і закриття провадження в справі, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 21 лютого 2019 року, всупереч тверджень апелянта, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на оцінці всіх доказів по справі, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що судом неправильно визначено та стягнуто з нього розмір судового збору, є безпідставним.

Так, статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Положеннями Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а частиною 5 статті 4 Закону встановлено ставку судового збору - 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу указаних норм законодавства слідує, що судовий збір справляється виключно у разі накладення на особу адміністративного стягнення та у розмірі, встановленому на день винесення постанови, тобто суддею місцевого суду правильно стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. (1921 грн. х 0,2)

З огляду на викладене, вважаю, що постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко