ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1156/18 Номер провадження 33/814/718/19Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В. Доповідач ап. інст. Харлан Н. М.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Харлан Н.М., із секретарем Лимар О.М., з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності - Дацької А. В . , захисника в її інтересах ОСОБА_3 , прокурора Айдаєва Р.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 31 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з вищою освітою, начальника відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області, заміжню, маючу на утриманні дитину-інваліда,

визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 384,2 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_4 визнана винуватою в тому, що вона, 12 вересня 2017 року, будучи начальником відділу освіти, молоді, спору та культури Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області прийняла рішення про прийняття на роботу водієм шкільного автобуса свого чоловіка ОСОБА_5 , про що видала наказ № 54 - к від 12 вересня 2017 року, та, прийнявши рішення про преміювання останнього, ОСОБА_5 на підставі виданих нею наказів № 202 від 24 жовтня 2017 року та № 242 від 18 грудня 2017 року, отримав грошові премії у розмірах 944 грн. 00 коп. і 1 100 грн. 00 коп. відповідно.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи начальником відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА Полтавської області, маючи шостий ранг категорії « Б » державного службовця та відповідно до підпункту « б » пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за порушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 цього Закону не повідомила безпосереднього керівника - голову Шишацької РДА Полтавської області про наявність у неї реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо працевлаштування свого чоловіка ОСОБА_4 на посаду водія шкільного автобуса, ввіреного їй відділу, та його преміювання у жовтні, грудні 2017 року, та, як наслідок, в умовах реального конфлікту інтересів у порушення застережень, викладених у п. 3 ч. 1 названої норми Закону, прийняла рішення про його працевлаштування та преміювання.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Посилається на те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, про що свідчить письмовий доказ, що досліджувався та був відхилений судом.

Так, на адресу Шишацької райдержадміністрації, за результатами її звернення, надійшов лист від НАЗК від 04.03.2019 № 33-07/16701/19, у якому зазначено, що у ОСОБА_4 залишається не врегульований потенційний конфлікт інтересів.

При цьому вказує, що відповідно до ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає лише за наявності реального конфлікту інтересів, а не потенційного.

На думку апелянта, судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права прямої дії, тобто положення ст. 62 Конституції України, що полягає у відхиленні письмового висновку НАЗК про наявність потенційного конфлікту інтересів, що виключає відповідальність особи за ст. 172-7 КУпАП, не враховано висновків ВССУ щодо необхідності пересвідчитись чи доведено наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, якщо така суперечність встановлена судом.

Вказує, що в матеріалах справи містяться подання головного бухгалтера та головного механіка ОСОБА_6 про преміювання, Положення про преміювання, згідно яких вона діяла, та які свідчать про відсутність фактів реального впливу суперечностей між приватним та службовим інтересом.

Наводить доводи про те, що при прийнятті на роботу ОСОБА_5 , у неї не було інших кандидатів на цю посаду, які б відповідали критеріям допуску до управління транспортним засобом для перевозки дітей.

Про наявність вакансій для водіїв на маршрути у сільських населених пунктах відділ освіти надав повідомлення та заявку до Шишацького районного центру зайнятості, однак пропозиції не надходили.

Преміювання ОСОБА_5 не було більшим від розміру премій у відсотках інших працівників, здійснювалось у відповідності до положень про преміювання та у мінімальному розмірі згідно із встановленими тарифами на преміювання. Альтернативних варіантів преміювання не могло бути, оскільки не існує права відмовити у преміюванні без законних на те підстав.

Посилається на ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції» та те, що ОСОБА_5 працював водієм автобуса, займався перевезенням учнів та педагогічних працівників у сільській місцевості у віддалених населених пунктах Шишацького району.

Крім того, через сумніви щодо наявності чи відсутності конфлікту інтересів та наявності виняткових обставин, нею було зроблено запит до НАЗК. Однак жодного пояснення вона не отримала та скористалася правом на самостійне врегулювання потенційного конфлікту інтересів.

Зауважує, що оскільки вона не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, як і не отримала висновку про наявність чи відсутність виняткових обставин, то у органу прокуратури відсутні підстави стверджувати про відсутність виняткових обставин, визначених п. 3 ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції».

Вважає не доведеною наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями, а також наявність факту реального впливу суперечності між приватним інтересом та службовим інтересом на об`єктивність при прийнятті нею рішень, що виключає можливість кваліфікації її дій за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та захисника в її інтересах ОСОБА_3 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора Айдаєва Р.З., який вважає оскаржувану постанову законною, вказує на відсутність виключних обставин передбачених ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції» оскільки суб`єктом правопорушення є ОСОБА_4 , яка працює в районному центрі, вважає її дії упередженими через прийняття рішення про преміювання свого чоловіка ОСОБА_5 , зазначає про неможливість взяття до уваги листа НАЗК, в якому встановлено факт наявності у ОСОБА_4 потенційного конфлікту інтересів, внаслідок звернення нею до вказаного органу після виявлення прокуратурою факту конфлікту інтересів в її діях, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши їм аналіз та оцінку, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками.

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону, в межах доводів апеляційної скарги, встановлено, що оскаржуване судове рішення їм не відповідає, що підтверджується наступним.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення від 14.11.2018, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що начальник відділу освіти, молоді, спору та культури Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_4 , як суб`єкт відповідальності за порушення, пов`язані з корупцією, всупереч вимогам закону не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення про прийняття на роботу свого чоловіка ОСОБА_5 та під час прийняття рішення про його преміювання, а також прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши відповідні наказ про прийняття на роботу ОСОБА_5 та накази, якими передбачалась виплата йому премій, чим вчинила правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Будучи допитаною як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні правопорушень категорично заперечила та пояснила, що вона працює на посаді начальника відділу освіти, молоді, спору та культури Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області та в її обов`язки входить забезпечення безперебійного учбового процесу в тому числі забезпечення доставляння дітей до школи в тридцяти кілометровій зоні сільської місцевості. Звернула увагу на час прийняття нею на роботу ОСОБА_5 водієм шкілького автобусу саме 12 вересня 2017 року. В цей час навчальний процес вже розпочався і склалася соціальна напруга через неможливість забезпечити доставляння дітей до школи. Попередньо нею було зроблено звернення до Шишацького районного центру зайнятості про потребу закладу у водієві, який мав би категорію «С» та досвід пасажирських перевезень. Із трьох осіб, які були направлені центром зайнятості жоден не погодився працювати на посаді водія. Оскільки постала потреба терміново знайти водія, вона запропонувала зайняти цю посаду своєму чоловікові ОСОБА_5 , інших претендентів на вказану посаду не було.

Також ОСОБА_4 повідомила, що зазначений у наказах про преміювання розмір премії у кожному випадку визначався згідно Колективного договору та Положення про преміювання працівників Відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА та жодного разу розмір премії ОСОБА_5 не був більшим порівняно з преміями інших водіїв такої ж категорії.

Суддя суду першої інстанції не погодився з такими доводами ОСОБА_4 і з позицією її захисту та умотивував своє рішення тим, що доводи ОСОБА_4 про те, що її дії були вчинені в умовах крайньої необхідності зумовленої терміново заповнити вакантну посаду водія шкільного автобусу, не давали їй право вчинити дії в умовах реального конфлікту інтересів шляхом підписання наказу про прийняття на роботу свого чоловіка. Вказує, що суперечність між приватним інтересом, що обумовлена родинними зв`язками між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 й службовими повноваженнями начальника відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА, а саме прийняття рішеня в умовах реального конфлікту інтересів при працевлаштуванні чоловіка ОСОБА_5 та його подальше преміювання полягало у сприянні близькій особі - чоловіку у працевлаштуванні, переслідуючи родинний немайновий інтерес та її службовими повноваженнями, що впливають на неупередженість під час виконання зазначених повноважень. Не взято судом до уваги доводи ОСОБА_4 про те, що рішення про преміювання було прийнято нею виключно на підставі подання керівника структурного підрозділу. Судом першої інстанції наголошено, що у провину їй ставиться прийняття рішення про преміювання свого чоловіка шляхом підписання відповідних наказів в умовах реального конфлікту інтересів, а не визначення розміру премій та їх виплата. Судом вказано, що незалежно від спонукань та реальних прагнень, ОСОБА_4 зобов`язана повідомляти безпосереднього керівника про наявність у неї реального конфлікту інтересів і не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Також суд стверджує факт перебування водія ОСОБА_5 у безпосередньому підпорядкуванні начальника відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА ОСОБА_4 через утворення між ними відносин прямої організаційної та правової залежності підлеглої особи від керівника.

Наведені обставини, на думку судді суду першої інстанції, свідчили про наявність у ОСОБА_4 приватного інтересу, а також про суперечність між цим приватним інтересом і її повноваженнями як начальника відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА, що вплинуло на об`єктивність та неупередженість під час підписання та прийняття зазначених вище наказу про прийняття на роботу та наказів про преміювання, тобто про наявність реального конфлікту інтересів, про який остання не повідомила безпосереднього керівника в установленому законом порядку, а також про підписання наказу та прийняття нею вказаних наказів в умовах реального конфлікту інтересів.

Разом з тим, враховуючи усі обставини цієї справи та аналізуючи відповідне антикорупційне законодавство України у сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки судді суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_4 правопорушень, пов`язаних з корупцією, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, суперечать рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) і ЄСПЛ, внаслідок чого доводи апеляційної скарги захисника про відсутність складів правопорушень за обставин, викладених у судовому рішенні, заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а згідно ч. 2 цієї статті - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Диспозиції цих статей є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Зокрема, такі норми мають загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну «правопорушення, пов`язаного з корупцією», про який йдеться мова у главі 13-А КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке законодавством України встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить розділ V ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ст. 28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п. 1 і 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, а бланкетні диспозиції ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відсилають до ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.

Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено як у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

Повертаючись до обставин справи, наказом начальника відділу освіти, молоді, спорту і культури Шишацької РДА ОСОБА_4. №54-к від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_5 з 13 вересня 2017 року прийнято на посаду водія шкільного автобуса відділу освіти, молоді, спорту та культури райдержадміністрації, шляхом його переведення з посади слюсаря-електромонтера дошкільного навчального закладу «Пролісок» Шишацької районної ради Полтавської області (а.с. 28 т.1).

ОСОБА_4 як начальник відділу освіти, молоді, спорту і культури Шишацької РДА видала наказ № 202 від 24.10.2017 про впорядкування умов праці працівників відділу освіти, молоді, спорту та культури райдержадміністрації у жовтні 2017 року. Вказаний наказ відданий відповідно до п. 4 (б) Постанови КМУ №1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та на підставі подання головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти. У п. 2 якого зазначено: преміювати у жовтні 2017 року за підготовку до опалювального сезону та з нагоди Дня водія, працівників господарського відділу освіти, молоді, спорту та культури райдержадміністрації в межах фонду заробітної плати. У списку до наказу під п. 9 значиться ОСОБА_5 , розмір премії якого у відсотках становить 50% та складає 944 грн. Також у даному списку значаться іще два водії розмір премії яких становить теж 50%. (а.с. 117-118 т.1).

18 грудня 2017 року ОСОБА_4 видан наказ №242 про преміювання у грудні 2017 року за сумлінне виконання своїх обов`язків працівників відділу освіти, молоді, спорту та культури райдержадміністрації та загальноосвітніх навчальних закладів за підсумками року в межах фонду заробітної плати та відповідно до подання головного бухгалтера у грошовому виразі. Згідно додатку до даного наказу ОСОБА_5 був премійований на суму 1100 грн. одночасно й інші водії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також премійовані на суму 1100 грн. (а.с.121-123 т.1).

Вбачається, що згідно даних наказів, розпорядження про преміювання прийнято виключно в межах фонду заробітно плати та відповідно до подання головного бухгалтера установи та у відповідності до Постанови КМУ №1298 від 30 серпня 2002 року.

Згадані накази прийняті не тільки стосовно водія ОСОБА_5 , а й усіх працівників відділу освіти молоді, спорту та культури райдержадміністрації, а у другому випадку, ще й працівників загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому в усіх випадках розмір визначеної водію ОСОБА_5 премії не був більшим у порівнянні з іншими особами, тобто розмір цих доплат водія дорівнював (був однаковим) розмірам доплат водіїв, працевлаштованих у даному закладі.

Отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Відповідно до п. 4 (б) постанови КМУ №1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.

Як зазначено вище і встановлено судом апеляційної інстанції, преміювання водія ОСОБА_5 відбувалося з дотриманням умов Колективного договору та Положення про преміювання працівників Відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА та відповідно до вимог Постанови КМУ №1298; преміювання здійснювалось у межах видатків на оплату праці; при здійсненні своїх повноважень ОСОБА_4 діяла відповідно до положення про преміювання, а розмір премії у кожному випадку визначався поданням головного бухгалтера; розпорядження ОСОБА_4 носили загальний характер і розповсюджувались на усіх працівників.

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних із корупцією, зазначено, що приватний інтерес ОСОБА_4 полягав у бажанні сприяти своєму чоловіку ОСОБА_5 у працевлаштуванні та поліпшенні умов праці, а також в одержанні підвищеної заробітної плати, що поліпшує матеріальний стан їхньої родини. З цим погодився і суд першої інстанції.

Натомість інші юридичні факти, сукупність яких є обов`язковою, у протоколі не розкрито, на що суд не звернув уваги.

Так, об`єктивно не встановлено суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями із зазначенням того у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення з огляду на пояснення ОСОБА_4 щодо неможливості забезпечення безперебійного учбового процесу на початок навчального року, внаслідок не заповнення вакантної посади водія, та відсутність технічного забезпечення доставляння учнів до шкіл. Такі пояснення ОСОБА_4 є стабільними та не спростовані ані у протоколах про адміністративні правопорушення, ані прокурором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією в судах першої та апеляційної інстанцій.

Не встановлено та не розкрито факт реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення. У протоколі не наводиться інформація що свідчить про надання переваги ОСОБА_4 у прийнятті на роботу своєму чоловікові ОСОБА_5 перед іншими особами, які виявили бажання працювати на даній посаді, а так само відсутня інформація що свідчила б про приховання ОСОБА_4 інформації про наявність вакантної посади водія, а саме: не повідомленні даного факту центру зайнятості з метою в подальшому прийняти на роботу свого чоловіка.

На ці обставини суд першої інстанції не звернув уваги та за змістом постанови дійшов помилкового висновку, що для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП достатньо лише константувати існування приватного інтересу.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи накази про прийняття на роботу ОСОБА_5 та про преміювання, ОСОБА_4 не мала реального конфлікту інтересів між її приватним інтересом та службовими повноваженнями начальника відділу освіти, молоді, спорту та культури Шишацької РДА, який би впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття нею рішень, або ж на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки остання діяла у межах чинного законодавства України і всі умови законності (у тому виді, як вони є на теперішній час) щодо прийнятих наказів дотримані.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколах про адміністративні правопорушення, так і постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів апеляційним судом вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_4 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, яка має пріоритет над національним законодавством і згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції мав би врахувати роз`яснення, викладені у листі НАЗК №33-07/16701/19 від 04.03.2019 про наявність в діях ОСОБА_4 потенційного конфлікту інтересів, не дивлячись на те, що остання звернулася до НАЗК вже після виявлення факту працівниками правоохоронних органів.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в цих частинах є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанова судді - підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого це рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушеня закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складів правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Шишацького районного суду Полтавської області від 31 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Н.М. Харлан