КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2745/2019 Постанова винесена суддею Шестопаловою Я.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мелітополь Запорізької області, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2019 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 . 21 березня 2019 року о 23 год. 10 хв. в м. Ірпінь, по вул. Північній, 2, керував автомобілем «Lexus IS-250», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: хитка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального закону, просить постанову Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2019 року скасувати, винести нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що 21 березня 2019 року приблизно о 23 годині 10 хвилин в м. Ірпінь його автомобілем керував знайомий ОСОБА_2 , який і зупинився на вимогу працівників поліції, але не зміг зачинити вікна, бо електронний прилад автомобіля показав помилку, тому він ( ОСОБА_1 ) був змушений сісти за кермо з метою усунення такої помилки і в цей час до автомобіля підійшли працівники поліції, попросили пред`явити документи щодо права керування транспортними засобами та в подальшому запропонували йому огляд на стан сп`яніння на місці, від якого він відмовився, оскільки автомобілем не керував, а поліцейські не пред`явили доказів порушення ПДР України. Такі обставини підтвердив в суді і свідок ОСОБА_2 , проте вони безпідставно залишилися поза увагою суду, а інші докази у справі є недопустимими.

Зокрема, пояснення свідків являються ідентичними, не містять інформації щодо часу вчинення правопорушення та щодо попередження свідків про кримінальну відповідальність за недостовірні свідчення, а також взагалі не відповідають дійсності, бо в присутності свідків поліцейські не пропонували йому огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 266 КУпАП. Разом із цим, долучений до протоколу відеозапис складається з окремих фрагментів, що є порушенням пунктів 3.3, 3.5 Розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100, а тому не повинен був враховуватися судом як доказ вчинення правопорушення.

Апелянт також звертає увагу на порушення працівниками поліції вимог ч.ч. 3, 6 ст. 266 КУпАП та п.п. 7, 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), бо поліцейські не оформили направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та взагалі не пропонували йому такий огляд, що підтверджується відеозаписом. Зазначає і про те, що всупереч вимогам ст.ст. 266, 265-1, 265-2 КУпАП поліцейські не вилучили у нього посвідчення водія, не відсторонили від керування автомобілем та не затримали транспортний засіб.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність також встановлена і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до положень частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права.

При розгляді даної справи суддя вислухав пояснення ОСОБА_1 , який заперечив свою вину у вчиненні правопорушення, дослідив матеріали справи та заслухав пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Усім доказам у справі, як про це свідчить зміст постанови, суддя надав об`єктивну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку, що доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є непереконливими, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, підтверджується наявними у справі доказами, а саме даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 084506 від 22 березня 2019 року, який складений уповноваженою особою, а його зміст в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, протокол, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій; в ньому вказані ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцейським у ОСОБА_1 (хитка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова) та дії водія в присутності двох свідків щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння; є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 відмовився надати пояснення по суті правопорушення, про що також є запис у протоколі (а.с. 3);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які викладені свідками власноручно. При цьому слід зазначити, що положення КУпАП не передбачають вимог щодо попередження свідка про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве показання.

Зокрема, за поясненнями кожного із свідків, які є аналогічними за змістом, бо стосуються однієї події, в їх присутності водію автомобіля Lexus IS-250, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (незв`язна мова, нестійка хода), поліцейським було запропоновано пройти огляд на факт вживання спиртних напоїв за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, на що він відмовився. ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, положеннями ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, але від підпису в протоколі та від дачі пояснень він відмовився. Подальше керування автомобілем водієві було заборонено, посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль він працівникам поліції не пред`явив (а.с. 5, 6);

- відеозапису з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано як ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля, спілкується з працівниками поліції та не заперечує факту керування автомобілем, але вимагає надати докази порушення ним ПДР України. На вимогу працівника поліції надати документи, в тому числі і щодо права керування транспортним засобом, ОСОБА_1 надав лише паспорт. В присутності двох свідків ОСОБА_1 , який не заперечував наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, неодноразово поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак водій від огляду відмовився (а.с. 7);

- поясненнями в суді інспектора поліції ОСОБА_7, який докладно повідомив про обставини зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , виключив можливість того, що ОСОБА_1 перебував в автомобілі лише як пасажир та пересів на місце водія з метою усунення технічної несправності. Вказав свідок які саме ознаки сп`яніння були виявлені у водія, що стало підставою для проведення огляду на стан сп`яніння та повідомив, що в присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та у лікаря - нарколога, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши указані докази в судовому рішенні, суддя місцевого суду обґрунтовано поклав їх в основу своїх висновків, оскільки вони узгоджуються між собою, об`єктивно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та спростовують твердження апелянта про те, що він взагалі не керував транспортним засобом та не зобов`язаний був виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України.

Та обставина, що суддя місцевого суду безпосередньо не допитав під час розгляду справи свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не може свідчити про неповноту судового розгляду, оскільки відеозапис, долучений до протоколу, дає можливість з достатньою повнотою перевірити дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП і підзаконних нормативних актів та дійти висновку про відсутність порушень під час провадження в справі. Разом із цим, хоча відеозапис і переривається, але у суду не було підстав не брати його до уваги, оскільки ОСОБА_1 не повідомив таких суттєвих обставин, які відбувалися до або під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не були зафіксовані працівниками поліції, але ставили під сумнів достовірність даних, викладених у протоколі по суті правопорушення.

Що стосується показань свідка ОСОБА_2 в частині того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а сів за кермо автомобіля вже після його зупинки, то суд правильно піддав їх сумніву, належним чином мотивувавши свій висновок. Так, показання цього свідка перш за все суперечать іншим доказам у справі, а дружні стосунки між свідком та ОСОБА_1 є підставою для свідка підтримати версію подій, викладену в суді ОСОБА_1

Необґрунтованими є також доводи апелянта про порушення працівниками поліції вимог пункту 12 Інструкції, оскільки ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд, який відповідно до положень ст. 266 КУпАП проводиться в закладі охорони здоров`я виключно в присутності поліцейського.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції не здійснили жодного заходу забезпечення провадження в справі, а саме, всупереч вимогам ст.ст. 266, 265-1, 265-2 КУпАП не вилучили у нього посвідчення водія, не відсторонили від керування транспортним засобом і тимчасово не затримали автомобіль, є непереконливими, оскільки згідно з даними відеозапису, що узгоджується з поясненнями свідків, ОСОБА_1 не надав працівникам поліції на їх вимогу посвідчення водія, в той же час у протоколі є відмітка, що керування автомобілем було передано ОСОБА_6 , а тому у поліцейських не було підстав для тимчасового затримання транспортного засобу.

Враховуючи наведене, всі доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами у справі, які здобуті з додержанням процесуальної процедури, є належними, допустимими та достовірними.

За вказаних обставин доходжу висновку, що судове рішення постановлено суддею місцевого суду з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, висновки судді в постанові від 14 червня 2019 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на оцінці всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.ст. 33, 38 КУпАП, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко