Номер провадження: 33/813/492/19
Номер справи місцевого суду: 511/2392/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Ткачука В.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Роздільнянського районного суду Одеської області Теренкчук Ж.В. від 26.02.2019 року,

встановив

Зазначеною постановою судді провадження по справі про притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладання адміністративного стягнення.

В оскаржуваній постанові районний суд зазначив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення 03.11.2018 року о 12 год. 45 хв., на ділянці відповідальності впс «Степанівка» вп «Роздільна» в районі інформаційного показника 1/74 в 500 м від лінії Державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2, який здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону, а саме на неодноразову вимогу проїхати до впс «Степанівка» для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.202 КУпАП, намагався втекти, чинив опір, нецензурно висловлювався на адресу прикордонників.

Районний суд дійшов до висновку, що при судовому розгляді встановлено, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону. Однак, враховуючи те, що на час розгляду справи сплинули строки адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, вищевказане провадження у даній справі підлягає закриттю у звязку з закінченням строку адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, посилається на те, що матеріалами справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 перетинав або намагався перетнути державний кордон України на шляхах сполучення через державний кордон у пункті пропуску; прямував через державний кордон України, подавав документи на право в'їзду в Україну або виїзду з України, а тому під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, передбачених пунктом 3 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу», а відтак ОСОБА_2 не порушувалися вимоги пункту 3 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу» та пункти 7, 8 Положення про прикордонний режим. Крім того вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, а відтак він не може вважатися беззаперечним доказом наявності в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Також звертає увагу на те, що рапорт за підписом ОСОБА_4 не може слугувати беззаперечним доказом наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 КУпАП. ОСОБА_3 наголошує на тому, що суд не дослідив та не дав оцінку наявному в справі доказу - інформації територіального сервісного центру № 5146 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України від 23.11.2018 року, згідно якої за ОСОБА_2 не зареєстровано автомобіль НОМЕР_1. Також відсутні докази, що вказують на злісну непокору ОСОБА_2 законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Держприкордонслужби України під час виконання ним службових обовязків; докази як законності вимог військовослужбовця Держприкордонслужби України, так і виконання ним службових обовязків біля магазину «Фаворит» в с. Степанівка Роздільнянського району. ОСОБА_2, який мав і надав військовослужбовцям паспорт громадянина України, знаходився в с. Степанівка на законних підставах. Також вважає, що військовослужбовцями Держприкордонслужби України були порушені права ОСОБА_2, передбачені діючим законодавством.

Враховуючи вищезазначене, захисник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, про закриття провадження у справі у звязку з відсутності в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, суд дійшов до висновку, що необхідно постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також зясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не виконав вищевказані вимоги закону, а також не встановив передбачених ст.247 КУпАП обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, а саме, не встановив чи була подія та чи є склад адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_2 у скоєнні зазначеного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що 03.11.2018 року о 12 год. 45 хв., на ділянці відповідальності впс «Степанівка» вп «Роздільна» в районі інформаційного показника 1/74 в 500 м від лінії Державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2, який здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону, а саме на неодноразову вимогу проїхати до впс «Степанівка» для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.202 КУпАП, намагався втекти, чинив опір, нецензурно висловлювався на адресу прикордонників, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №603848 від 03.11.2018 року, зазначений протокол було складено на підставі того, що 03.11.2018 року о 12 год. 45 хв., на ділянці відповідальності впс «Степанівка» вп «Роздільна» в районі інформаційного показника 1/74 в 500 м від лінії Державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2, який здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону, а саме на неодноразову вимогу проїхати до впс «Степанівка» для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.202 КУпАП, намагався втекти, чинив опір прикордонникам, нецензурно висловлювався на їх адресу. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.3 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Частиною 1 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обовязків, повязаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах вїзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Обєктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обовязків, пов'язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну, прикордонну службу України».

Субєктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пунктом 3 статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу», порушення якого ОСОБА_2 стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в'їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 259 КУпАП визначено, що порушника може бути доставлено до органу Державної прикордонної служби України метою складення протоколу про адміністративне правопорушення виключно в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обовязковим.

Однак, згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 було надано працівникам Державної прикордонної служби України документи, що посвідчують його особу, копії яких додано до протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, 03.11.2018 року працівникам Державної прикордонної служби України було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПдРУ №603807 про скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та винесено постанову про накладання на нього адміністративного стягнення у виді штрафу (а.с.9-10).

З огляду на це орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести законність своєї вимоги до ОСОБА_2 проїхати до впс «Степанівка» для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.202 КУпАП. Однак, відповідним органом не надано суду жодного доказу на підтвердження законності вимоги.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі пов'язаного з корупцією, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об'єктивних та суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов'язків, пов'язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення обєктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.185-10 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення, який було складено працівником Державної прикордонної служби України, не підтверджено належними доказами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає висновок судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення помилковим, оскільки він ґрунтується не на обєктивних доказах, а на субєктивних відомостях, які в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення обєктивним обставинам справи вказують на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.02.2019 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП закрито у звязку із в звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення..

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І.Кравець