№ 415/795/19
№ 3/415/254/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.19 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Березін А.Г., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в Луганській області Департамент патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , директора юридичної фірми «Лорнет», не являється особою з інвалідністю, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В протоколі серії БД № 122668 від 29.01.2019 року, зазначено, що 29 січня 2019 року о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом PEVGEOT 301, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, біля буд. 47, не вибрав безпечну швидкість руху не врахував стан проїзної частини в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом CHEVROLET AVEO, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків, чим порушив п.12.1 ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав та пояснив, що зазначив, що ним не порушувались ПДР в час та за обставинами, що були зазначені інспектором поліції в протоколі. Він 29 січня 2019 року о 13 годині 40 хвилин рухаючись на автомобілі PEVGEOT 301, номерний знак НОМЕР_1 , на якому була встановлена зимова (шипована) резина, по вул. Жовтнева за напрямком руху Стекольное-Красная помітивши, що покриття дороги знаходиться в край незадовільному стані, повністю покрито льодом, та малась колія, обрав швидкість руху, що не перевищила 10 км. на годину. До того ж він рухався за бензовозом, швидкість якого технічно не мала бути більшою ніж 10 км. на годину. В районі будинку 47 вул. Жовтнева м. Лисичанська, автомобіль зненацька почало розвертати, виносячи передню частину автомобіля на зустрічну частину дороги, будь-які маневри кермом та гальмування не зупинило занос, оскільки автомобіль на льоду рухався за законами фізики і тому здійснити контрольоване маневрування не було можливим. Після чого в автомобіль яким він керував, в`їхав автомобіль, що рухався по зустрічній частині дороги.

Про обставини ДТП, він виклав у своїх усних та письмових поясненнях, однак ці пояснення не були прийняті до уваги працівниками УПП, оскільки він вважав, що водій на слизькій дорозі, що повністю покрита льодом, без оброблення протиожеледною суміщу, мав можливість подолати закони фізики та уникнути зіткнення. При цьому, практично не замічав факту наявності льоду на дорозі та не допускав вини дорожньої служби, за наслідками бездіяльності якої і мало місце ДТП.

Відповідно до вимог п. 12.1. водій Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Межі обмежень розподіляються згідно п. 12.4.; 12.5.; 12.7. на загальні обмеження швидкості, спеціальні обмеження швидкості та на локальні обмеження швидкості. Приймаючи до уваги той факт, що ділянка дороги на якій сталось ДТП знаходилась в межах населеного пункту, то на цій ділянці дороги діяли загальні обмеження швидкості руху в населених пунктах, що зазначені в п. 12.4 ПДР, а саме: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.. Він надав пояснення представнику УПП, що швидкість автомобіля, яким він керував був приблизно 10 км/год., що підтвердив і інший водій, учасник ДТП. Також малу швидкість має можливість підтвердити и наслідки ДТП, які зазнав автомобіль під його керуванням. Натомість представник УПП, повністю вищезазначені обставини проігнорував та в якості кваліфікуючих ознак начебто скоєного адміністративного правопорушення вказав без достатніх на це обставин, на порушення ним саме п. 12.1 ПДР, що реально не відповідає дійсності. Таким чином факт того, що він начебто порушив п. 12.1. ПДР, є недоведеним, оскільки жодних доказів скоєння ним вказаного представником УПП правопорушення не надано. Натомість, за наявними обставинами, чітко можливо встановити, що в причинному зв`язку із ДТП, є бездіяльність відповідних дорожніх служб, які відповідно повинні здійснювати догляд за дорогами в м Лисичанськ.

ОСОБА_1 надав суду додаткові пояснення, з яких вбачається, що ДТП за його участі стало за наслідоком причинно-наслідкового зв`язку з неналежною організацією дорожнього руху та станом автомобільної дороги на ділянці в районі будинку 47 по вул.. Жовтневій, м. Лисичанськ. Така позиція підтверджується схемою ДТП, актом обстеження вулично-шляхової ділянки дороги, пояснень водіїв, фото та відео фіксацією дорожнього покриття, а не у зв`язку із начебто порушення ним вимог ПДД п. 12.1. Наголошує на відсутності підстав притягнення його до адміністративної відповідальності за обставинами зазначеними в протоколі, оскільки балансоутримувач та органи місцевого самоврядування не забезпечили певної та належної організації дорожнього руху вулицями міста Лисичанська. Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного суду від 24.04.2019 р. у справі №127/12081/17, провадження №К/9901/24194/18, де суд в п. 25 зазначив, що «Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, позаяк неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху».

Відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 встановлено, що 29.01.2019 року приблизно о 13 годині 05 хвилин він керував CHEVROLET AVEO, номерний знак НОМЕР_2 , і їхав по вулиці Жовтневій і побачив, що назустріч його руху їхав автомобіль Пежо, який відкинуло на сусідню полосу руху. З метою запобігання зіткнення почав гальмувати і намагався запобігти зіткнення, але цього не вдалось через ожеледицю на вулиці (а.с.4).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з вимогами п. 12.1 Правил водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху. Разом з тим, згідно ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух» відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, несуть власники доріг, тобто дорожнє покриття повинно утримуватися в належному стані.

З акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 29.01.2019 року вбачається, що експлуатаційний стан ділянки дороги не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 «Безпеки дорожнього руху».

За таких обставин суд вважає не доведеним те, що ОСОБА_4 порушив Правила, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведений.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 124, 221, 247, 284, 285, 289, 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд.

Суддя А.Г.Березін