справа № 209/1444/19
№ провадження 3/208/1388/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2019 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Ізотов В.М., за участю секретаря судового засідання Стомаченко О.В., прокурора Лєбєдєва В.Г., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді майстра лісу у ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», за об`єднаними в одне провадження протоколами про адміністративні правопорушення № 1103 від 25.04.2019 року за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 1104 від 25.04.2019 року за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 1105 від 25.04.2019 року за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення № 1103 від 25.04.2019 року, № 1104 від 25.04.2019 року, № 1105 від 25.04.2019 року ОСОБА_1 інкримінуються наступні правопорушення.

Так, відповідно до статті 1. Загальні положення Статуту державного підприємства «Дніпродзержинське лісове господарство» останнє створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 року № 133 «Про організаційну структуру управління лісовим господарством», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства. Відповідно до наказу директора ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» № 63к від 19.10.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду майстра лісу майстерської дільниці № 1 із закріпленням лісового обходу Курилівського лісництва, з 19.10.2016 року.

Відповідно до посвідчення Державного агентства лісових ресурсів України № 032 працівника державної лісової охорони, виданого ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» від 15.11.2016 року на ім`я ОСОБА_1 , останній перебуває на посаді майстра лісу Курилівського лісництва, строк дії якого до 15.11.2019 року. Працівник має статус працівника правоохоронного органу.

Так, відповідно ст. 89 Лісового кодексу України, охорону і захист лісів на території України здійснює державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності державної лісової охорони та лісової охорони визначається положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 5 постанови Кабінету Міністрів України № 976 від 16 вересня 2009 року «Про затвердження Положення про державну лісову охорону» державна лісова охорона діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового і мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. До посадових осіб держлісохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового і мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком.

Згідно Додатку до «Положення про державну лісову охорону», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16 вересня 2009 року, посадовими особами державної лісової охорони у разі коли державна лісова охорона діє у складі підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства відносяться: керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, лісничий, державний районний мисливствознавець, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства.

Таким чином, на підставі п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного закону.

Відповідно до листа ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» вих. № 154 від 03.04.2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з положеннями Закону України «Про запобігання корупції».

У відповідності до статті 1 вказаного Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1, ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, щорічно до першого квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національного агентства з питань запобігання корупції.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належить до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту Національне агентство) від 10.06.2016 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу в два етапи, зокрема другий етап починається з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року для всіх інших суб`єктів декларування та декларацій (повідомлень), передбачених Законом.

Рішенням Національного агентства від 18.08.2016 року № 1 «Про внесення змін до деяких рішень Національного агентства з питань запобігання корупції щодо функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», внесені зміни у підпункт 1 пункту 1 Рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 958/29088) «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», а саме: слова та цифри «15 серпня 2016 року» змінити словами та цифрами «01 вересня 2016 року». Таким чином система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочала свою роботу в два етапи, перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року та другий етап з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року.

23 березня 2017 року Верховна рада України прийняла у другому читанні проект Закону про внесення зміни до статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" № 6172, згідно з яким доповнено розділ ХІІІ Прикінцеві положення пунктом 5-1 такого змісту: «Продовжити до 1 травня 2017 року строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше».

Отже, ОСОБА_1 , подаючи декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування був зобов`язаний подати щорічну декларацію за 2016 рік до 01 травня 2017 року.

Згідно з офіційною відповіддю голови Національного агентства з питань запобігання корупції Корчак Н.М. від 02.03.2017 року № 03-05/4886/17 на запит Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо роботи «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» дата публікації документів, вказана у публічній частині інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» співпадає з фактичною датою подання суб`єктами декларування документів до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https:/.nazk.gov.ua), встановлено, що ОСОБА_1 опублікував щорічну декларацію за 2016 рік 08.07.2017 року.

ОСОБА_1 обіймаючи посаду, майстра лісу Курилівського лісництва ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», являючись суб`єктом відповідальності відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія вказаного Закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, п.п. 3 п. 5 розділу 2 порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року, № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», що зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за № 959/29089, перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , несвоєчасно, тобто 08.07.2017 року, без поважних причин подав щорічну за 2016 рік декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом вчинення відповідних дій спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінується адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також, ОСОБА_1 , подаючи декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування був зобов`язаний подати щорічну декларацію за 2017 рік до 01 квітня 2018 року.

Відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https:/.nazk.gov.ua), встановлено, що ОСОБА_1 опублікував щорічну декларацію за 2017 рік 05.04.2018 року.

ОСОБА_1 обіймаючи посаду, майстра лісу Курилівського лісництва ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», являючись суб`єктом відповідальності відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія вказаного Закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, п.п. 3 п. 5 розділу 2 порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року, № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», що зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за № 959/29089, перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , несвоєчасно, тобто 05.04.2018 року, без поважних причин подав щорічну за 2017 рік декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом вчинення відповідних дій спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінується адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також, ОСОБА_1 , подаючи декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування був зобов`язаний подати щорічну декларацію за 2018 рік до 01 квітня 2019 року.

Відповідно до результатів пошуку у Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https:/.nazk.gov.ua), встановлено, що ОСОБА_1 опублікував щорічну декларацію за 2018 рік 03.04.2019 року.

ОСОБА_1 обіймаючи посаду, майстра лісу Курилівського лісництва ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», являючись суб`єктом відповідальності відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія вказаного Закону, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 даного Закону, п.п. 3 п. 5 розділу 2 порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року, № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», що зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за № 959/29089, перебуваючи на робочому місці за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , несвоєчасно, тобто 03.04.2019 року, без поважних причин подав щорічну за 2018 рік декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом вчинення відповідних дій спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 інкримінується адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , провину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав, судді пояснив, що не мав умислу на вчинення правопорушень так як не був обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, йому не роз`яснювали обов`язок та строки декларування ні в усній ні в письмовій формах, не попереджали про вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», він не був приведений до присяги. Декларацію подав лише тоді, коли з ним зв`язались співробітники управління захисту економіки та вказали на порушення вимог антикорупційного законодавства. Під час складання протоколів йому не був наданий час на ознайомлення з ними, співробітники управління захисту економіки вказали, що буде лише невеликий штраф. Зазначає, що не має чого приховувати, вказав у декларації правдиві відомості. Не зовсім розуміє процедуру подання декларації, йому технічно допомагали її подавати.

Прокурор Лєбєдєв В.Г. у судовому засіданні вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень підтверджується доказами, наявними у протоколах про адміністративні правопорушення, обізнаність ОСОБА_1 з вимогами антикорупційного законодавства підтверджується листом ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» за вих. № 154 від 03.04.2019 року, згідно якого, ОСОБА_1 був ознайомлений з положеннями Закону України «Про запобігання корупції».

Вислухавши прокурора та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Кваліфікація правопорушення адміністративно-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення адміністративно-правових (юридично значущих) ознак, визначення норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення, передбаченому КУпАП, за відсутності обставин, що виключають адміністративну відповідальність.

За своєю суттю та змістом кваліфікація адміністративних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення передбаченими КУпАП засобами двох істотних обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом правопорушення) адміністративного правопорушення, тобто протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КУпАП.

Склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати протиправне діяння як конкретне правопорушення. Кожний склад правопорушення обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу адміністративного правопорушення, що виключає адміністративну відповідальність особи.

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення № 1103 від 25.04.2019 року, № 1104 від 25.04.2019 року, № 1105 від 25.04.2019 року ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог фінансового контролю, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , посилається на нероз`яснення йому обов`язку, передбаченого Законом України «Про запобігання корупції» щодо обов`язку та строку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Будь-якому обов`язку має кореспондувати реальна можливість його виконати, яка включає в себе, крім іншого, і належне повідомлення особи про наявність такого обов`язку та його суть, в даному випадку роз`яснення форми та порядку декларування, строків тощо. В той же час, матеріали справи не містять попередження ОСОБА_1 про вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».

Лист ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» за вих. № 154 від 03.04.2019 року, згідно якого, ОСОБА_1 був ознайомлений з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» не є належним доказом ознайомлення його з вимогами та обмеженнями, встановленими вказаним законом, оскільки не містить підтвердження такого ознайомлення підпису ОСОБА_1 , дати ознайомлення, змісту вимог та обмежень, з якими він був ознайомлений.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року (Заява № 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, саме суб`єкт складання протоколу повинен беззаперечно довести судді склад інкримінованого особі адміністративного правопорушення, у тому числі і наявність його суб`єктивної сторони, тобто винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності.

Однак, суб`єктом складання протоколу не було надано належних доказів наявності суб`єктивної сторони правопорушень, інкримінованих ОСОБА_1 , а саме щодо усвідомлення ним обов`язку та обізнаності з порядком та строком подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

При прийнятті такого висновку суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Згідно з усталеною практикою як національних судів, так і ЄСПЛ, нероз`яснення (неналежне роз`яснення) особі покладених на неї законом спеціальних обов`язків та обмежень у зв`язку з її професійною діяльністю виключає притягнення її до юридичної відповідальності за невиконання/неналежне виконання таких обов`язків та обмежень.

У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення).

Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96).

Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Даний висновок суду узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись викладеним та ст. 7, 245, 247, 251, 280, 283 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протокол № 1103 від 25.04.2019 року), ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протокол № 1104 від 25.04.2019 року), ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протокол № 1105 від 25.04.2019 року) закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Суддя Ізотов В.М.