Дата документу Справа № 334/1424/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1424/17 Головуючий в 1 інст. Ісаков Д.О.
Провадження №33/807/130/19 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_2 та його адвоката Карпенко Г.Є., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постановуЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою 25.02.2017, о 23 год.30 хв., ОСОБА_2, керував автомобілем ГАЗ 330221, державний номер НОМЕР_1, по вул. Анапська - вул. Ліхачова у м. Запоріжжя, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, а висновки суду побудовані на доказах, які є неналежними та недопустимими, у зв'язку з чим місцевий суд помилково дійшов до висновку про наявність відносно нього складу інкримінованого правопорушення. Звертає увагу суду, що 25 лютого 2017 року по вулиці Анапська - вулиця Лихачова у м. Запоріжжя він не керував автомобілем ГАЗ 33021, д.н. НОМЕР_1 і до цього автомобіля взагалі не має жодного відношення. В січні 2001 року ОСОБА_2 втратив посвідчення водія НОМЕР_3, після чого, йому було видано тимчасовий талон НОМЕР_5 від 27.01.2001 року. Згодом 27.02.2001 року він отримав нове посвідчення водія НОМЕР_4, про що свідчить Екзаменаційна картка водія. На теперішній час, він має посвідчення водія НОМЕР_2 від 25.03.2016 року, видане у м. Самбір за місцем реєстрації. Отже, особа, яка керувала автомобілем ГАЗ 33021, д.н. НОМЕР_1 скористалася посвідченням водія, яке ним було втрачено. Також, згідно відповіді Регіонального сервісного центра в Запорізькій області від 24.01.2019р. № 31/8-428, транспортні засоби станом на 25.01.2019 p. за гр. ОСОБА_2 - не обліковуються. Отже, особа правопорушника фактично встановлена не була, що призвело до порушень КУпАП при складанні самого протоколу і подальшого збору доказів. Крім того, відеозапис з місця події до справи не долучено, відомості про тимчасове затримання вказаного автомобіля в протоколі відсутні, більш того з матеріалів справи взагалі не можна встановити чи відсторонювалась особа від керування транспортним засобом. На порушення вимог КУпАП, які допустив інспектор під час збору доказів щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення суд першої інстанції уваги не звернув, в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу за моєї відсутності і ухвалив рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому ця постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з'ясуванню, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення та винність особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Однак, суд першої інстанції в достатній мірі не з'ясував всіх обставин справи, не перевірив докази, які наявні в матеріалах справи, та не дав їм належної оцінки. Свої висновки, викладені у постанові, суд належним чином не вмотивував.

При розгляді апеляційної скарги були досліджені докази, покладені в обґрунтування постанови суду, допитано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та інспектора поліції ОСОБА_4 в якості свідка.

Зазначаючи про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, суд посилався на дані, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 172989 від 25 лютого 2017 року, письмові пояснення правопорушника ОСОБА_2, письмові пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Водночас, суддя не вжив заходів для їх перевірки та не звернув увагу на відсутність у справі даних, які б давали підстави вважати, що особа правопорушника була встановлена належним чином.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 172989 складеного 25 лютого 2017 року вбачається, що 25.02.2017, о 23 год.30 хв., ОСОБА_2, керував автомобілем ГАЗ 330221, державний номер НОМЕР_1, по вул. Анапська - вул. Ліхачова у м. Запоріжжя, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно до цього протоколу про адміністративне правопорушення анкетні дані порушника встановлювалися на підставі посвідчення водія НОМЕР_3, а володільцем транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_7

Разом з тим, відповідно до довідки, виданої інспектором сектору впровадження автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху УПД ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8, в якій зазначено, що посвідчення водія НОМЕР_3, видане ВРЕР м. Запоріжжя від 08.03.1995 року відправлено до центру 2341 у зв'язку з розшуком (а.с.1).

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо втрати ним даного посвідчення водія ще у 2001 році, апеляційним судом було витребувано інформацію з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, з якої вбачається, що дійсно посвідчення водія НОМЕР_3, видане ВРЕР м. Запоріжжя від 08.03.1995 року на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 загублено. Крім того, також зазначено про подальшу видачу інших водійських посвідчень ОСОБА_2, про їх загублення чи здачу в архів.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив і дав пояснення, зміст яких аналогічний змісту апеляційної скарги про те, що зупинили не його, він втратив посвідчення водія у 2001 році, на теперішній час, він має посвідчення водія НОМЕР_2 від 25.03.2016 року, видане у м. Самбір за місцем реєстрації, автомобіль ГАЗ 330221 державний номерНОМЕР_1йому не належить.

Згідно копії паспорту ОСОБА_2місце його реєстрації значиться АДРЕСА_2, а фактичне місце мешкання АДРЕСА_1, тобто інше ніж зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

З метою перевірки обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та обставин встановлення особи правопорушника під час складання протоколу в судове засідання апеляційного суду для надання пояснень було викликано інспектора поліції ОСОБА_4, який зазначив, що водій, який керував автомобілем ГАЗ, перебував з ознаками алкогольного сп'яніння, пред'явив посвідчення водія, але ОСОБА_2 не є тим водієм, якого вони зупинили, чоловік на якого було складено протокол був нижче на зріст та надав посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2 Чому є розбіжності при встановлені особи водія ОСОБА_4 пояснити не зміг.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на виклик до апеляційного суду не з'явилися. Будь-яких заходів примусу для забезпечення їх явки до суду в якості свідків законом не передбачено.

Звертаючись до змісту письмових пояснень зазначених свідків, суддя апеляційної інстанції зауважує на їх типовості та підпису надрукованого тексту (а.с.3), що поряд із іншими обставинами у даній справі, викликає сумнів у їх достовірності по відношенню до особи ОСОБА_2

Також судом апеляційної інстанції запитувався відеозапис, що містить процес оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2, однак згідно відповіді управління превентивної діяльності ГУНП в Запорізькій області від 20.02.2019 року за №391вх/08/01-2019 такий відеозапис відсутній.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, вважаю за необхідне зауважити, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини - суд не може самостійно відшукувати докази на користь викладеної у протоколі фабула адміністративного правопорушення, скільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, «Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Суд апеляційної інстанції встановив, що особа правопорушника встановлюваласьпрацівником поліції на підставі втраченого ОСОБА_2 посвідчення водія, що засвідчує підтвердження викладених у апеляції доводів.

Оцінюючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, слід зазначити, що в них відсутні переконливі докази на користь фактичних обставин справи, викладених у відповідному протоколі.

Оскільки постанова судді місцевого суду винесена з порушенням норм процесуального права і під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що в справі відсутні докази причетності ОСОБА_2 до вчинення правопорушення, адже достеменно особа правопорушника встановлена не була, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП тобто за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 травня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник