ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/5267/19 Головуючий І інстанції -
Провадження № 33/818/551/19 Муратова С.О.
Категорія: ч. 1 ст. 483 МК України Доповідач - Бездітко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ - Бездітко В.М.

за участю секретаря - Михайлюка А.В.

захисника ОСОБА_3 - адвоката Кулаковського О.М.

представника Харківської митниці ДФС - Тиндика М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 - адвоката Кулаковського Олександра Миколайовича на постанову Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України,-

в с т а н о в и в :

13 вересня 2018 року головним державним інспектором митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС - Давиденко В.А., у присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності гр. України ОСОБА_3, свідка інспектора прикордонного контролю прикордонної служби «Дергачі», старшини ОСОБА_7 складено протокол про порушення митних правил № 1918/80700/18 стосовно ОСОБА_3 за частиною 1 статі 483 МК України.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №1918/80700/18 від 13 вересня 2018 року, 13 вересня 2018 приблизно о 03-40 год. в зону митного контролю міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» в напрямку з Російської Федерації в Україну смугою руху «піша хода» увійшла громадянка України ОСОБА_3

Під час проведення усного декларування громадянка України ОСОБА_3 заявила, що не має товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та/або оподаткуванню митними платежами, товарів, переміщення яких через державний кордон України заборонено або обмежено (здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади). Громадянка України ОСОБА_3 заявила, що не має товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та/або оподаткуванню митними платежами, товарів, переміщення яких через державний кордон України заборонено або обмежено (здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади). Громадянка України ОСОБА_3 мала при собі дамську сумку темно-синього кольору та сумку чорного кольору з особистими речами та продуктами харчування. В дамській сумці синього кольору знаходився особистий мобільний телефон марки «Lenovo» громадянки ОСОБА_3 Одягнута громадянка ОСОБА_3 була в кофту фіолетового кольору та довгу спідницю чорного кольору. При проведенні митного огляду за допомогою портативного детектору металу «Garrett» серійний номер 52262017 була встановлена наявність у громадянки ОСОБА_3 в районі спідниці металевих предметів, після чого ОСОБА_3 з під чорної спідниці дістала (зняла з себе) джинсову спідницю блакитного кольору з двома спеціально нашитими накладними кишенями, пришитими ремінцями чорного кольору та приколотою булавками до кишень гумовою стрічкою чорного кольору. В двох спеціально нашитих накладних кишенях зазначеної джинсової спідниці знаходились 49 (сорок дев'ять) мобільних телефонів марки «iPhone», кожен з яких був запакований в прозорий поліетиленовий пакет. Будь яких документів на виявлені мобільні телефони громадянка ОСОБА_3 не надала. В письмовому поясненні ОСОБА_3 зазначила, що виявлені 49 мобільних телефонів марки «iPhone» переміщувала через митний кордон України на прохання інших осіб.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_3 переміщувала 49 мобільних телефонів марки «iPhone» через митний кордон України, з використанням спеціально виготовленого сховища у спосіб, що утруднює виявлення цих товарів.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 483 МК України у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 264 572,53 грн та конфісковано відповідно до протоколу 1918/80700/18 від 13 вересня 2018: телефони марки «iPhone 6 Plus», у кількості 3 штуки;

телефони марки «iPhone 4S», у кількості 7 штук;

телефони марки «iPhone 5», у кількості 6 штук;

телефони марки «iPhone 5S», у кількості 7 штук;

телефони марки «iPhone SE», у кількості 3 штуки;

телефони марки «iPhone 7», у кількості 5 штук;

телефони марки «iPhone 6S», у кількості 8 штук;

телефони марки «iPhone 6», у кількості 10 штук;

джинсову спідницю блакитного кольору, у кількості 1 штука.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Харківської митниці ДФС витрати за зберігання безпосереднього предмету порушення митних правил у розмірі 61,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Не погодившись з постановою суду, захисник ОСОБА_3 - адвокат Кулаковський О.М. подав апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначає наступне.

Вважає, постанову суду першої інстанції незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що протокол про порушення митних правил №1918/80700/18 стосовно ОСОБА_3 складено 13 вересня 2018 року, на момент вчинення правопорушення діяла редакція ст. 467 МК України відповідно до якої якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення.

Шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення сплив 14 березня 2019 року. Визначений строк ст. 467 МК України, в редакції, що діяла на момент складання протоколу повинен поширюватися на правовідносини до моменту накладення адміністративного стягнення. Закінчення строку є безумовною підставою для закриття провадження у справі згідно ст. 247 КУпАП.

Захисник вважає, що в даній справі підлягає застосуванню редакція ст. 467 МК України, що діяла на момент порушення митних правил.

За вказаних обставин адвокат вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми права та помилково не закрив провадження у справі.

Просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року та закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 - адвоката Кулаковського О.М., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, представника Харківської митниці ДФС України - Тиндика М.В., який апеляційну скаргу не визнав, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ч. 1 ст. 458 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Ст. 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені норми узгоджуються з нормами ст. ст. 245, 280 КУпАП.

Ст. 491 МК України визначено підстави для порушення справи про порушення митних правил.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 491 МК України такими підставами є: безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у ч. 1 ст. 319 цього Кодексу; офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організації.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до них, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, свідків, висновком експерта та іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідальність за ч. 1 ст. 483 МК України настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Судовим розглядом встановлено, що 13 вересня 2018 приблизно о 03-40 год. ОСОБА_3 переміщувала 49 мобільних телефонів марки «iPhone» через митний кордон України, з використанням спеціально виготовленого сховища у спосіб, що утруднює виявлення цих товарів.

Внаслідок чого головним державним інспектором митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС - Давиденко В.А., складено протоколом про порушення митних правил №1918/80700/18 від 13 вересня 2018 року.

11 березня 2019 року Харківською митницею ДФС справу про порушення митних правил стосовно ОСОБА_3 направлено до Київського районного суду м. Харкова для розгляду.

12 березня 2019 року справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, того ж дня її зареєстровано, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи та визначено склад суду.

Ч. 1 ст. 466 МК України встановлює, адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Ч. 3 ст. 3 МК України передбаченого, що норми законів України, які пом'якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Ст. 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі N 1-7/99 Конституційний суд зазначив, що Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому

нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке передбачена така юридична відповідальність особи і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Дана позиція також закріплена в рішенні Конституційного Суду України від 13.05.1997 року у справі № vd970513 vn1-зп.

В рішення Конституційного Суду України від 9 квітня 2000 року у справі N 1-3/2000, Конституційний Суд зазначив, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи. Але їх реалізація з використанням підзаконних нормативно-правових актів неможлива в окремих галузях права, зокрема в кримінальному праві.

Згідно з ч. 2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З цього конституційного припису випливає, що діяння як певне правопорушення може визнаватись тільки законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом.

Такий висновок підтверджується положеннями п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України про те, що виключно законами визначаються «засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них».

Ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 11.04.2013 року у справі «Вєрєнцов проти України» заява № 20372/11 зазначено, що гарантія, встановлена у ст. 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Це твердження підкреслюється тим, що вона не допускає жодних винятків, навіть за ст. 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.

Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання (див. рішення у справах «С.В. проти Сполученого Королівства» (S.W. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п. 34, Series А № 335-В, та «К.Р. проти Сполученого Королівства» (С.R. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п. 33, Series А № 335-С).

Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання (nullum crimen, nulla poena sine lege) (рішення від 25 травня 1993 року у справі «Коккінакіс проти Греції» (Kokkinakis v. Greece), п. 52, Series А № 260-А).

З моменту прийняття Верховною Радою України 13 березня 2012 року Митного Кодексу України до ст. 483 вносилась одна зміна Законом України № 4915-VI від 07 червня 2012 року. При цьому акт амністії, що звільняє осіб від відповідальності за вчинення порушень митних правил, передбачених ст. 483 МК України не оголошувався, санкція не змінювалась, відповідальність не пом'якшувалась та не скасовувалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду судами (суддями) справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст. ст. 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень (в редакції станом на момент порушення митних правил).

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року ч. 1 ст. 467 МК України викладено в новій редакції - «Якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом», ч. 2 ст. 467 МК України виключено.

25 листопада 2018 року Закон України № № 2612-VIII набув чинності.

Положення ст. 467 МК України є процесуальними нормами та визначають строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил.

Ч. 3 ст. 8 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно, під час розгляду справи про порушення митних правил, суд повинен керуватися законом, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Таким чином, зміни внесені Закон України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року до ст. 467 МК України не пом'якшують та не скасовують відповідальність особи, за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.

З врахуванням вищевикладеного та виходячи з положень ст. ст. 3, 466, 487 МК України, ст. 8 КУпАП при розгляді справи про порушення митних правил стосовно ОСОБА_3 у суду першої інстанції були відсутні законні підстави застосовувати положення ст. 467 МК України в редакції, яка діяла станом на час порушення митних правил та, відповідно, застосовувати вимоги ст. 58 Конституції України. Відповідно до ст. 467 МК України в редакції Закону України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом, судом ці обставини враховано.

Таким чином, під час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 - адвоката Кулаковського О.М., апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 467, 486, 487, 522, 529, 530 МК України, ст. ст. 8, 245, 278, 280, 283, 294, 295 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката Кулаковського Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.М. Бездітко