БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 3/356/155/19
Справа № 356/285/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2019 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р. М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.06.1997 року Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 2 ст. 123 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 354965 від 18.04.2019 року, у відповідності до якого водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_3 , о 15 годині 10 хвилин в день складення протоколу на перехресті вулиці Привокзальної та вулиці Маяковського, рухаючись в бік останньої, виїхав на залізничний переїзд при увімкненому заборонному (червоному) сигналі світлофора. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 20.5 «в» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Права, передбачені ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом роз`яснено.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні даного правопорушення категорично заперечив, вказавши, що дійсно того дня рухався на автомобілі в м. Березань в напрямку вул. Маяковського, зупинився перед залізничним переїздом та, пропустивши потяг, продовжив рух після того, як вимкнувся червоний сигнал світлофора.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, частина 2 статті 123 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Відповідно до п. 20.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі - ПДР), під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Відтак, з аналізу юридичного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, випливає, що встановлення фактичних обставин, з якими законодавець пов`язує заборону руху через залізничні переїзди, входить до предмету доказування по даній категорії справ.

Так, як визначено п. 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 20.5 «в» ПДР передбачає, що рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Як встановлено п. 8.7.3 «е» ПДР, червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з п. 1.4 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.01.2007 року № 54 (далі - Інструкція з улаштування та експлуатації залізничних переїздів), світлофорна сигналізація - система переїзної сигналізації, яка може застосовуватись на під`їзних та інших коліях з маневровим характером переміщень рухомого складу при неможливості обладнання рейковими колами розрахункової довжини. Для огородження переїзду з боку залізничної колії встановлюються маневрові світлофори з червоним та місячно-білим сигнальними вогнями, керування якими здійснюється складачами поїздів або локомотивними бригадами, черговими по переїзду чи автоматично за допомогою короткого рейкового кола.

Відповідно до положень п. 3.5 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, на автомобільних дорогах перед переїздами, обладнаними переїзною сигналізацією, застосовуються світлофори з двома горизонтально розташованими та поперемінно мигаючими червоними вогнями, які сигналізують у такому порядку: горить червоний вогонь - рух транспортних засобів заборонено; червоний вогонь не горить - рух транспортних засобів дозволяється тільки після того, коли водій переконається у відсутності поїзда.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У Рекомендації № R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП.

Так, долучений до матеріалів справи як доказ події правопорушення диск з файлами відеозапису судом розцінюється як сумнівний, так як з огляду на віддаленість місця перетину залізничних колій автомобільною дорогою від точки проведення зйомки відповідний відеозапис є нечітким та не дозволяє співставити зафіксований на ньому момент в`їзду автомобіля на залізничні колії з відповідними сигналами світлофора, якими обладнаний залізничний переїзд, а також ототожнити вказаний автомобіль з автомобілем ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував правопорушник, відтак, як доказ ніяким чином не спростовує та не підтверджує наявність або відсутність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 354965 від 18.04.2019 року щодо вчинення громадянином ОСОБА_1 порушень п. 20.5 «в» ПДР.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в інкримінованому йому діянні, оскільки за своєю правовою природою являє собою відповідним чином оформлений процесуальний документ, складений уповноваженою на те посадовою особою, що містить лише початковий висновок щодо дій певної особи, відтак, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Рівною мірою зазначені гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, оскільки його санкція має кримінальну природу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вказане, достатніх належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження по справі відносно громадянина ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 40-1, ч. 2 ст.123, 245, 247, 251, 255, 280, 283-284, 294 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 123 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена або на неї може бути внесено подання прокурора до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя: Р. М. Лялик