Справа №582/960/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Жмурченко В.Д.
Номер провадження 33/816/421/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 582/960/16 за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на ухвалу судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.09.2019, якою повернута заява

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

про перегляд постанови судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 28.09.2016 за нововиявленими обставинами,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

прокурора - Зеленського О. Г.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходячись на посаді начальника філії «Недригайлівський райавтодор» він не був суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки згідно ЗУ «Про запобігання корупції» посадові особи ДП «Сумський облавтодор» та його філії не належать до суб`єктів, на яких поширюються обмеження щодо спільної роботи близьких осіб, а також вимоги щодо запобігання і врегулювання конфлікту інтересів. ДП «Сумський облавтодор» створене не державою, а державною акціонерною компанією та перебуває у власності цієї компанії, тому це підприємство належить до юридичних осіб приватного права, що підтверджується листом НАЗК від 04.07.2019 № 20-26/55393/19. Вказані обставини мали б вплинути на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, однак на момент судових розглядів та ухвалення рішень ні йому, ні суду відомі не були, а тому вони є нововиявленими, що не взято до уваги суддею при ухваленні рішення щодо повернення його заяви.

Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 28.09.2016 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Стягнуто на користь держави 275,60 грн судового збору. На вказане рішення судді Кривенком В. І . була подана апеляційна скарга, яка постановою судді Апеляційного суду Сумської області від 09.11.2016 частково задоволена: постанову судді змінено та виключено пункт щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору. В іншій частині постанову судді залишено без змін.

02.09.2019 до Недригайлівського районного суду Сумської області ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд постанови судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 28.09.2016 за нововиявленими обставинами, яку обґрунтував тим, що обіймаючи посаду начальника філії «Недригайлівський райавтодор» він не був суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що підтверджується листом НАЗК від 04.07.2019 № 20-26/55393/19 та є нововиявленою обставиною.

Ухвалою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 03.09.2019 вказана заява ОСОБА_1 залишена без руху. Своє рішення суддя вмотивувала тим, що в заяві не зазначені обставини, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду і ОСОБА_1 , а також не зазначено обґрунтування з посиланням на обставини, які підтверджують наявність нововиявлених обставин. Не вказано про існування яких обставин ОСОБА_1 стало відомо після надання йому роз`яснення НАЗК щодо організаційно-правової форми ДП «Сумський облавтодор», які б самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводили б неправильність постанови, що належить переглянути. ОСОБА_1 оскаржує постанову судді та постанову апеляційного суду, висловлюючи свою незгоду з висновками, викладеними у судових рішеннях, аналізуючи обставини, які вже були предметом розгляду і яким вже була надана правова оцінка як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, трактуючи встановлені обставини на свою користь, виходячи із роз`яснення НАЗК.

11.09.2019 до Недригайлівського районного суду Сумської області на виконання вказаної ухвали судді, з метою усунення недоліків, ОСОБА_1 поданий лист із обґрунтуваннями щодо наявності підстав для перегляду постанови судді за нововиявленими обставинами, але ухвалою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.09.2019 останньому повернута його заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами як така, що не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, оскільки не усунуті недоліки згідно ухвали про залишення цієї заяви без руху.

Вислухавши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора Зеленського О. Г. про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 28.09.2016 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, яка набрала законної сили 09.11.2016.

02.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови судді від 28.09.2016 за нововиявленими обставинами, яка ухвалою судді цього суду від 03.09.2019 залишена без руху, а іншою ухвалою від 13.09.2019 йому повернута.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Згідно вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2 ст. 246 КУпАП).

Аналізуючи положення міжнародних актів, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011) наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при апеляційному розгляді постанови судді щодо повернення заяви про перегляд судового рішення у справі про адміністративне правопорушення за нововиявленими обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за нововиявленими обставинами, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій - важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Зокрема, відповідно ч. 1-3 ст. 464 КПК, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що надійшла до суду, передається судді, який визначається у порядку, встановленому ст. 35 цього Кодексу. Не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам ст. 462 КПК і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами. До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.

На підставі ч. 3 ст. 429 КПК, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути повернута, якщо: 1) особа не усунула недоліки заяви, яку залишено без руху, в установлений строк; 2) її подала особа, яка не має права подавати заяву скаргу; 3) вона подана після закінчення строку і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

02.09.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд постанови судді від 28.09.2016 за нововиявленими обставинами, яка ухвалою судді від 03.09.2019 залишена без руху, оскільки в заяві, на думку судді суду першої інстанції, не зазначені обставини, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду і заявнику, а також не зазначено обґрунтування з посиланням на обставини, які підтверджують наявність нововиявлених обставин.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_1 поданий лист із обґрунтуваннями щодо наявності підстав для перегляду постанови судді за нововиявленими обставинами, але незважаючи на це іншою ухвалою судді 13.09.2019 повернута його заява як така, що не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, оскільки не усунуті недоліки згідно ухвали про залишення заяви без руху

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції не ґрунтуються на положеннях процесуального законодавства України, не відповідають фактичним обставинам справи і прецедентній судовій практиці, викладеній у численних рішеннях ЄСПЛ.

Так, «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги (заяви). Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland).

Приймаючи передбачену КПК процедуру відкриття провадження за нововиявленими обставинами та правила, за яких може бути повернута заява про перегляд судового рішення за такими обставинами, а також межі та спосіб, у який здійснене відповідне дискреційне право, надане судам для забезпечення належного здійснення правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку, що застосовані суддею суду першої інстанції засоби у виді повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови судді за нововиявленими обставинами не були пропорційними, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Із заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення убачається, що в ній зазначені усі необхідні складові частини, які ст. 462 КПК встановлює до таких заяв, у тому числі і обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду і йому під час судового розгляду, які об`єктивно існували та за своїм змістом були особисто викладені в заяві саме так, як ОСОБА_1 порахував за необхідне. Також ОСОБА_1 наведені відповідні обґрунтування його правової позиції із посиланням на конкретні обставини, що передбачають наявність нововиявлених обставин та зміст його вимог, достатніх на цій стадії судового провадження (зокрема, вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами). При цьому рішення як про залишення заяви засудженого без руху, так і про її повернення приймалися у виді ухвали, а не постанови.

У зв`язку з цим, суддя суду першої інстанції мала б винести постанову щодо відкриття провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а не ухвалювати рішення щодо залишення заяви без руху та повернення її через не усунення неіснуючих та надуманих недоліків, оскільки таке право у судді настає лише тоді, коли особа, яка подала заяву, формально не дотрималася вимог до її змісту, тобто взагалі не зазначила принаймні хоча б однієї з обов`язкових структурних елементів, чого в апеляційній інстанції встановлено не було.

Фактична відмова судді у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами виглядає занадто формалізованою та не відповідає самій меті розгляду на предмет прийнятності і така ситуація, ймовірно, може привести до того, що це провадження ніколи не буде відкрито, що є відмовою в доступі до суду.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо судового провадження, передбачених законодавством України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Отримавши лист про усунення недоліків та перевіряючи його на відповідність вимогам КПК, суддя без участі сторін провадження дійшла висновку, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими, чим фактично вдалася до їх правової оцінки (системного аналізу), що є неприпустимим на цій стадії судового провадження та підлягає з`ясуванню виключно під час судового розгляду із дотриманням таких принципів судочинства як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, диспозитивність, безпосередність дослідження доказів тощо.

Такий принцип судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Таким чином, рішення судді не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, а допущенні порушення є істотними і такими, що тягнуть за собою скасування ухвали щодо повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Приймаючи рішення про скасування ухвали судді суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне переглянути по суті вимог за нововиявленими обставинами і постанову судді від 28.09.2016 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки діючи в межах дискреційних повноважень апеляційний суд позбавлений можливості призначати новий розгляд у суді першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги (ст. 294 КУпАП). При цьому положеннями ч. 1 ст. 459 КПК передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, а згідно ч. 2 цієї норми закону, нововиявленими обставинами, крім іншого, визнається обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.

Заява ОСОБА_1 про перегляд постанови судді від 28.09.2016 за нововиявленими обставинами обґрунтована тим, що як начальник філії «Недригайлівський райавтодор» він не був суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» посадові особи ДП «Сумський облавтодор» та його філії не належать до суб`єктів, на яких поширюються обмеження щодо спільної роботи близьких осіб, а також вимоги щодо запобігання і врегулювання конфлікту інтересів. ДП «Сумський облавтодор» створене не державою, а державною акціонерною компанією та перебуває у власності цієї компанії, тому це підприємство належить до юридичних осіб приватного публічного права, що підтверджується листом НАЗК від 04.07.2019 № 20-26/55393/19. Ці обставини дійсно мали б вплинути на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, однак на момент судових розглядів та ухвалення рішень ні йому, ні суду відомі не були, а тому є нововиявленими.

Постановою судді від 28.09.2016 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за те, що будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, являючись відповідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, у порушення вимог ст. 28 Закону не повідомив наступного робочого дня з моменту, коли дізнався про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник при призначенні на посаду майстра філії «Недригайлівський райавтодор» свого сина ОСОБА_7 , а також 31.08.2015, 03.09.2015 та 23.10.2015 підписав накази про виплату йому грошових коштів, чим вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів. При цьому суддя суду першої інстанції виходив саме із того, що начальник філії «Недригайлівський райавтодор» ОСОБА_1 є суб`єктом цих правопорушень згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» як посадова юридичної особи публічного права.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про запобігання корупції», НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом і забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, до повноважень якого згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 цього Закону належить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а тому мав право надати роз`яснення, викладені у листі за № 20-26/55393/19 від 04.07.2019 на ім`я ОСОБА_1 .

Зокрема, як роз`яснив НАЗК у межах своєї компетенції, ДП «Сумський облавтодор» належить до юридичних осіб приватного права, оскільки створене не державою, а ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (ст. 81 і 167 ЦК) та перебуває у власності цієї компанії, тому посадові особи ДП «Сумський облавтодор» та філій цього підприємства, зокрема «Недригайлівський автодор» не належать до суб`єктів, на яких згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» поширюються обмеження щодо спільної роботи близьких осіб та відповідно вимоги щодо запобігання і врегулювання конфлікту інтересів, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону.

Вказана обставина є нововиявленою, оскільки зазначені роз`яснення НАЗК надані ОСОБА_1 лише 04.07.2019 і сама по собі ця обставина доводить неправильність постанови судді від 28.09.2016, що у свою чергу підтверджується матеріалами справи, зокрема статутом ДП «Сумський облавтодор», згідно якого це підприємство утворене відповідно наказу Державної служби автомобільних доріг від 09.04.2002 № 156 на власності ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а також положеннями філії «Недригайлівський автодор», з якого вбачається, що філія створена як відособлений структурний підрозділ ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Обіймаючи посаду начальника філії «Недригайлівський автодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 не був суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з чим постанову судді суду першої інстанції про його притягнення до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складів правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження у справі - закриттю (п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП).

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.09.2019 щодо повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

Постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 28.09.2016 відносно ОСОБА_1 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.