Провадження № 3/592/1958/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ворожба, Білопільського р-ну, Сумської обл. , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має вищу юридичну освіту, військовозобов`язаного, який тимчасово не працює, РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 19-2019 від 19.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції , а саме: з моменту вступу у дію рішення НАЗК № 2 від 10.06.2016 року Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування поліцейський-водій взводу реагування № 1 батальйону Управління поліції охорони в Сумській області Департаменту поліції охорони НП України сержант поліції Гасевський Р. Ю. , перед припиненням діяльності, без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а подав вказану декларацію 11.07.2019 року, що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції та п. 2 розд. XІІІ Прикінцевих положень Закону України Про запобігання корупції , відповідальність за що встановлена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано, зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Дата вчинення правопорушення: 11.07.2019 року. Дата виявлення правопорушення: факт встановлення складу правопорушення, пов`язаного з корупцією, згідно протоколу від 19.08.2019 року. Місце вчинення правопорушення: м. Суми, вул. Псільська, 36 (а. с. 1 8) .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Семиволос Володимир Владиславович зазначили про те, що ОСОБА_1 умисно не вчинив жодних дій, направлених на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто ОСОБА_1 не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вони просили провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за малозначністю на підставі ст. 38 КупАП.

В судовому засіданні прокурор Сумської місцевої прокуратури Кунда Євген Анатолійович просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. .

Вислухавши пояснення та думку ОСОБА_1 , пояснення та думку його захисника адвоката Семиволоса В. В. , думку прокурора Сумської місцевої прокуратури Кунди Є. А. , дослідивши письмові докази справи, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у п. 1, п/п а і в п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п/п а і в п. 2 ч. 1 ст. 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідно до витягу з наказу УПО в Сумській області № 34 о/с від 01.02.2017 року сержанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду поліцейського-водія взводу реагування № 1 батальйону Управління поліції охорони в Сумській області Департаменту поліції охорони НП України.

Відповідно до витягу з наказу Управління поліції охорони № 45 о/с від 14.02.2017 року сержанта поліції Гасевського Романа ОСОБА_2 , поліцейського-водія взводу реагування № 1 батальйону Управління поліції охорони в Сумській області Департаменту поліції охорони НП України було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію з 14.02.2017 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив про те, що він не мав умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Разом з тим, вимогами ст. 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при наявності вини у вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це встановлено ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати) . Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена судовою палатою у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму листі Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року зазначила про те, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Апеляційного суду Сумської області Узагальнення щодо розгляду справ про корупційні правопорушення місцевими загальними судами Сумської області у 2017 році № 01-11/51/18 від 03.07.2018 року, із змісту якого вбачається, що зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вимог Закону України Про запобігання корупції слід зробити висновок про те, що суб`єктивна сторона наведеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються фактом самостійного подання декларації 11.07.2019 року.

Належних і допустимих доказів, які беззаперечно спростовують ці твердження, в матеріалах справи немає та прокурором не було надано.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено в бездіяльності ОСОБА_1 мотивів для несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, оскільки 11.07.2019 року він самостійно подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, що також свідчить про відсутність умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що в бездіяльності ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього не було мотиву вчинити порушення закону. Поза його волею перебувало настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи наведене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одним із основоположних аспектів права особи на справедливий судовий розгляд, закріплений в ст. 6 Конвенції, є принцип правової визначеності, основу якого утворює концепція передбачуваності. Згідно з нею люди повинні мати змогу планувати свої дії із впевненістю, що знають про їх правові наслідки.

Законом визначено склад будь-якого адміністративного правопорушення, який полягає у сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що характеризують протиправну, винну дію або бездіяльність як склад адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, прихожу до висновку про те, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Згідно п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Прокурором належними доказами не доведено та не спростовано доводи ОСОБА_1 про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважаю, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Тобто ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КупАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 172-6, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Суддя І.Г. Бичков