Справа № 711/2545/19
Провадження № 3/711/776/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 04 квітня 2019 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкас Угорчук В.В. за участі прокурора Черниша Л.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого фельдшером Черкаської міської частини філії Центру охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України в Черкаській області, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, яке полягає в наступному:

ОСОБА_1, перебуваючи з 12.04.2017 року на посаді фельдшера медичної частини державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» управління ДПтС в Черкаській області (далі ДУ «Черкаський СІЗО»), будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, порушуючи вимоги ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин несвоєчасно подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація перед звільненням) за раніше неохоплений період, що визначається Національним агентством, чим вчинив адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор при розгляді справи дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, тому що він не є субєктом вказаного правопорушення.

ОСОБА_1 винуватим себе не визнав і пояснив, що не вважає себе посадовою особою. Він працював фельдшером медсанчастини ДУ «Черкаський СІЗО», в якій відбулось скорочення штатної чисельності. Його повідомили про звільнення і він змушений був написати 06.08.2018 р. заяву про згоду на переведення до установи «Центр охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України». У звязку з захворюванням його родича він після написання заяви вибув за межі міста Черкаси, тому декларацію зміг заповнити і подати тільки 08.08.2019 р., хоча вважає, що не зобовязаний подавати таку декларацію.

Заслухавши пояснення і доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, думку прокурора, приходжу до наступних висновків.

ОСОБА_1 з 12.04.2017 р. по 06.08.2018 р. працював фельдшером ДУ «Черкаський СІЗО».

Згідно з наказом № 128/ОС-18 від 06.08.2018 р. «Про звільнення працівників» ОСОБА_1 звільнений із займаної посади на підставі п.5 ст. 36 КЗпП (переведення працівника за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду).

Згідно із ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016 року, субєкти декларування подають декларації відповідно до статті 45 Закону з додержанням таких вимог:

2) декларація субєкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли субєкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

ОСОБА_1 подав таку декларацію 08.08.2018 року. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось за його згодою, то таке звільнення прирівнюється до звільнення за власним бажанням (за ініціативою працівника) і ОСОБА_1 повинен був подати декларацію не пізніше дня звільнення.

Такий висновок є помилковим з огляду на таке.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року № 684-р утворено державну установу «Центр охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України».

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.11.2017 року № 4549/к відбулись зміни у штаті державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» і з штату виведено посаду фельдшера медичної частини ДУ «Черкаський СІЗО».

На підставі цього наказу наказом начальника ДУ «Черкаський СІЗО» № 348/АГ від 04.12.2017 р. ОСОБА_1 повідомлено про вивільнення у звязку з істотними змінами в умовах праці.

Держана установа «Центр охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України» звернулась до ДУ «Черкаський СІЗО» 01.08.2018 р. з листом-запитом № 2802 про звільнення відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення до Черкаської міської частини філії Центру охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України у Черкаській області кількох працівників. У тому числі й ОСОБА_1

Таким чином, припинення трудового договору ОСОБА_1 з ДУ «Черкаський СІЗО» відбулось не за його ініціативою і він мав можливість подати декларацію перед звільненням протягом 20 днів з дня звільнення якби був особою, яка зобовязана подавати таку декларацію.

Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» обовязок з подання щорічної декларації про доходи і видатки покладається, зокрема, на наступних осіб зазначених у статті 3 Закону:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим;

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті;

НАЗК у п.3 Розяснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю надало наступні розяснення:

У цілях визначення субєктів, на яких поширюється дія Закону (відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону), під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обовязків) відповідного працівника.

Так, адміністративно-господарські функції (обовязки) - це обов'язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов'язки) - це обов'язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Слід зазначити, що працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі (водій, швачка тощо) або технічні (друкарка, охоронник, оператор котельні тощо) функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями, вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обовязки.

Працівники патронатних служб, інші працівники державних органів, які виконують функції з обслуговування, можуть відноситися до посадових та службових осіб відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону за умови відповідності зазначеним вище характеристикам. При цьому, у цілях визначення субєктів декларування, згідно із Законом, слід застосовувати вужче тлумачення і вважати службовими, посадовими особами субєктами декларування лише тих працівників, на яких покладено відповідні обовязки на постійній основі. Наприклад, наявність у посадовій інструкції працівника (спеціаліста, головного спеціаліста тощо) положення про те, що він може виконувати певні додаткові організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов'язки на час відсутності керівника структурного підрозділу не є достатнім для того, щоб вважати такого працівника посадовою чи службовою особою, яка є субєктом декларування відповідно до Закону. Цей висновок не змінюється навіть в разі фактичного виконання таких обов'язків упродовж звітного періоду. Тобто в разі тимчасового виконання працівником організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків на час відсутності керівника підрозділу у звітному періоді у нього не виникає обов'язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за цей період.

Крім цього у цілях декларування необхідно враховувати підпункт 23 пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу раду правосуддя», відповідно до якого дія розділу VII «Фінансовий 6 контроль» Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації інвалідів і дітей-інвалідів, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, охорони здоровя (крім керівників закладів охорони здоровя центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня), освіти (крім керівників вищих навчальних закладів та їх заступників), науки (крім президентів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, перших віце-президентів, віце-президентів та головних учених секретарів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, інших членів Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук, обраних загальними зборами Національної академії наук України та національних галузевих академій наук відповідно, керівників науково-дослідних інститутів та інших наукових установ), культури, мистецтв, відновлення та збереження національної памяті, фізичної культури, спорту, національно-патріотичного виховання» (запитання 3 в редакції рішення Національного агентства від 30.09.2016 року № 57, від 13.01.2017 № 24 ).

Згідно з посадовими обовязками фельдшера медичної частини ДУ «Черкаський СІЗО» фельдшер ОСОБА_1 був підпорядкований начальнику медичної частини цієї установи і не обіймав посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а за період роботи в ДУ «Черкаський СІЗО» не перебував на посаді державного службовця, тому суддя приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не є субєктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУПаП, і в його діях відсутній склад зазначеного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, в 10-денний строк до апеляційного суду Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_2