Справа №589/2775/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидорчук О. М.
Номер провадження 33/816/429/19 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Козупиці М. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 589/2775/19 за апеляційними скаргами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника НАПОЛОВА М. І. на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Наполова М. І.,

В С Т А Н О В И В:

В поданих апеляційних скаргах:

- особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження, оскільки він не повідомлений про час та місце розгляду справи, знаходився на стаціонарному лікуванні, а зміст постанови судді відрізняється від змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а свідки запрошені вже при складенні протоколу.

- захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 адвокат НАПОЛОВ М. І. просить скасувати постанову судді та закрити провадження, оскільки суд змінив фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, який не містив інформації про дії ОСОБА_4 , за які диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачається відповідальність. Протокол не містить інформації про область, у якій вчинене правопорушення, а в м. Шостці відсутня вулиця «Чернігівська, 4», з чого можна зробити висновок, що він керував автомобілем у приміщенні, а поліцейський уповноважений здійснювати контроль за дотриманням ПДР тільки на вулично-дорожній мережі. Крім того, в протоколі не зазначені відомості про відмову від проходження огляду чи дії водія щодо ухилення від огляду, а також не зазначено від чого він відмовився та констатовано, що у встановленому законом порядку. У постанові судді зазначено про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, а чинними законами не встановлений порядок проходження такого огляду. Відповідальність за ч. 1 ст. 130 настає не за порушення п. 2.5 ПДР, а за відмову особи, яка керує т/з від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказує, що справу розглянуто без участі ОСОБА_4 і суд дійшов безпідставного висновку про його обізнаність про час та місце розгляду справи, оскільки останній повідомив, що не користується мобільним телефоном з релігійних міркувань. Висновок щодо результатів медичного огляду не може містити інформації щодо відмови від огляду на стан сп`яніння і є незаконним, оскільки складений після акту медичного огляду. Також у справі відсутні відомості про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з чи незгоду з його результатами.

Постановою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2019 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 23.06.2019 о 19:40 в м. Шостка Сумської області на вул. Чернігівська, в районі будинку № 4 ОСОБА_4 керував автомобілем «ВАЗ 2115» д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи захисника Наполова М. І., який підтримав апеляційні скарги, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданих апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання 12.11.2019 не з`явився і клопотання про перенесення розгляду справи не надав, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цієї особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 146096 від 23.06.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином умотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення ОСОБА_4 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

? висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.06.2019 № 157, відповідно до якого 23.06.2019 о 19:50 ОСОБА_4 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився;

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 23.06.2019 про те, що вони ознайомились з висновком лікаря, в якому зазначено, що ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та в їх присутності останній відмовився від ознайомлення та від отримання копій протоколу про адміністративне правопорушення та висновку лікаря;

? протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_4 від 23.06.2019 серії НОМЕР_2 , відповідно до якого він затриманий 23.06.2019 о 19:45 у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, для складання протоколу про це адміністративне правопорушення;

? копією електронного рапорту № 38818362 від 23.06.2019 15:38, згідно якого до Шосткинського ВП надійшло повідомлення фельдшера приймального відділення ЦРЛ-4 м. Шостка про те, що невідомий в стані алкогольного сп`яніння заважає працювати та повторне повідомлення, що цей чоловік покинув заклад на автомобілі ЛАДА НОМЕР_1 ;

? показаннями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_7 , згідно яких 23.06.2019 близько 15:20 год до приймального відділення Шосткинської ЦРЛ приїхав невідомий громадянин, який поводив себе неадекватно, агресивно та мав ознаки алкогольного сп`яніння. Потім цей чоловік вийшов з приймального відділення та сів за кермо автомобіля ВАЗ 21015 д. н. з. НОМЕР_1 та поїхав у невідомому напрямку. Через півгодини незнайомець знову повернувся, так як згубив свій мобільний телефон, а потім знову зник на автомобілі. О 19:50 працівники поліції привезли зазначену особу, яким виявився ОСОБА_4 , для проходження тесту на стан сп`яніння, але останній від проходження медичного огляду відмовився, хоча мав ознаки алкогольного сп`яніння;

? письмовими поясненнями свідка ОСОБА_8 про те, що 23.06.2019 близько 15:10 год до лабораторії екстреної медичної допомоги зайшов ОСОБА_4 з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив сварку, а потім вийшов та сів в ВАЗ 21015 д. н. з. НОМЕР_1 і поїхав. Через півгодини знову приїхав, шукаючи свій телефон та знову поїхав. О 19:50 працівники поліції привезли ОСОБА_4 для проходження тесту на стан сп`яніння, але останній відмовився, про що складено висновок. Ознайомлюватися з висновком та отримувати копію ОСОБА_4 відмовився;

? показаннями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_9 , згідно яких 23.06.2019 надійшла інформація про те, що автомобілем ВАЗ 21015 д. н. з. НОМЕР_1 керує громадянин з ознаками алкогольного сп`яніння. Коли під час патрулювання був зупинений зазначений автомобіль, то водій ОСОБА_4 виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але коли його туди доставили, останній відмовився проходити такий огляд, а також знайомитися та підписувати складений акт та протокол про адміністративне правопорушення, для чого були залучені 2 свідки.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 цієї норми обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_8 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені нею у її письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль- ОСОБА_10 й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідка ОСОБА_8 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та спростовується дослідженими доказами у справі.

Що стосується доводів апеляційних скарг про порушення прав ОСОБА_4 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки останній був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і мав можливість приймати участь у його розгляді в судовому засіданні при бажанні, а також залучити до участі в суді свого захисника, чим ОСОБА_4 і скористався.

Зокрема, справа надійшла до суду першої інстанції 27.06.2019, а вже 01.07.2019 на підставі ордеру від 26.06.2019 адвокат Наполов М. І. ознайомився зі справою (а. с. 13) та отримав повістку про виклик в судове засідання на 05.07.2019. 02.07.2019 захисник надіслав до суду заяву про неможливість своєї участі в судовому засіданні через участь в іншому судовому засіданні, не надавши жодних доказів на підтвердження цієї обставини. Після відкладення судового розгляду на 23.08.2019 та 18.09.2019 захисник Наполов М. І. знову надсилав до суду аналогічні заяви про неможливість своєї участі в судовому засіданні через участь в іншому судовому засіданні, проте жодних доказів фактичного перебування в судових засіданнях в іншому суді так і не надав.

В той же час ОСОБА_4 судом надсилалися повістки про виклик в судові засідання на зазначені дати, але останній також в судові засідання не з`являвся.

Незважаючи на помилку в квартирі у судовій повістці, ОСОБА_4 усе таки був повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки будинок АДРЕСА_2 не мав такої великої кількості квартир, щоб унеможливити повідомлення заінтересованої особи про судове провадження, а на невручених повістках наявні неодноразові відмітки листоноші «нет дома». При цьому повістка про виклик в судове засідання ОСОБА_4 на 18.09.2019 була надіслана останньому на адресу АДРЕСА_1 , а з письмового повідомлення його співмешканки ОСОБА_11 (надісланого на адресу апеляційного суду) убачається отримання повідомлення як із суду першої інстанції, так і 24.10.2019 із суду апеляційної інстанції.

Показання свідків про те, що ОСОБА_4 23.06.2019 у лікарні шукав загублений телефон спростовують позицію захисника Наполова М. І. про невикористання ОСОБА_4 мобільного телефону з релігійних міркувань.

Суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_4 та його захисника Наполова М. І., що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, оскільки останні були обізнані про існування справи, місце та час її розгляду. При цьому апеляційний суд враховує процесуальну поведінку сторони захисту та усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи і вважає, що процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_4 не порушені, в тому числі право на захист та доступ до правосуддя, оскільки розгляд справи відкладався достатню кількість разів і суддею вживались заходи до встановлення дійсної адреси його проживання і вручення судових повісток, тобто неодноразово надавалася можливість для реалізації ОСОБА_4 своїх процесуальних прав.

Крім того, будучи неодноразово викликаним у встановленому законом порядку до суду апеляційної інстанції для з`ясування фактичних обставин вчиненого правопорушення, підтвердження чи спростування доводів апеляційної скарги, показань свідків тощо, ОСОБА_4 також в судові засідання жодного разу не з`явився і про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, проігнорувавши судовий розгляд справи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 §1 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Необхідно зауважити, що необґрунтоване зволікання з боку судді суду першої інстанції у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк сплинув 23.06.2019, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Твердження апеляційних скарг про невідповідність тексту судового рішення змісту протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки така невідповідність не тягне за собою визнання цього протоколу як доказу у справі недопустимим і як процесуального документу недійсним, а постанову суду незаконною та необґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає безумовному скасуванню через істотні порушення норм процесуального права.

Так, відповідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, а згідно ст. 280 цього Кодексу суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова судді, крім іншого, повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова в справі у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім інформації, визначеною ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Зазначені вимоги процесуальних норм КУпАП дотримані суддею суду першої інстанції, хоча і допущені деякі стилістичні правки в описі обставин, установлених під час судового розгляду, які дещо відрізняються від опису місця вчинення правопорушення, однак у судовому рішенні відображені всі суттєві обставини вчинення правопорушення, які зазначені в протоколі, без спотворення його змісту.

Зокрема, як в протоколі, так і в постанові судді зазначені час та місце вчинення правопорушення, його суть, т/з, яким керував ОСОБА_4 , а також нормативний акт, який передбачає відповідальність за порушення ПДР. При цьому наявність в судовому рішенні «Сумської області» жодним чином не змінює зміст протоколу, де цього не має.

Також не змінює змісту протоколу відсутність в постанові судді при описі обставин правопорушення посилання на висновок медичного огляду № 157, оскільки цей висновок є доказом у справі і зазначений суддею суду першої інстанції дещо нижче по тексту у мотивувальній частині постанови, а диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає єдину відмову, за яку особа, яка керує т/з, може бути притягнута до відповідальності.

Таким чином, вказівка судді у постанові про відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків і про керування т/з в районі будинку різниться лише стилістично і є викладенням суддею тих самих обставин, про які зазначено у протоколі.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, у даному випадку до п. 2.5 ПДР, згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; або 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Доводи апеляційних скарг про незаконність медичного висновку задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_4 відмовився від огляду на стан сп`яніння не на місці зупинки т/з, а у закладі охорони здоров`я, куди його було доставлено поліцейськими за вимогою, що і було зафіксовано працівниками лікарні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг щодо невідповідності часу, зазначеному у медичному висновку, акті та у протоколах про адміністративне правопорушення і адміністративне затримання, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього. Цей протокол розглянутий суддею з урахуванням вимог ст. 268, 279 і 280 КУпАП і на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому апеляційний суд враховує також і рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_4 як водій т/з, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, які мав дотримуватися при експлуатації т/з за будь-яких обставин.

Постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2019 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника НАПОЛОВА М. І. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.