№755/1520/19
№3/755/920/19
№755/1521/19
№3/755/921/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Житомирської обл., с. Новобратське, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, 18 січня 2019 року о 05 годині 15 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, у м. Києві, по пр-ту Соборності, 4, у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився зі згоди ОСОБА_1 на місці зупинки автомобіля у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «DRAGER», чим порушив п. 2.9 а ПДР України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 171205, ОСОБА_2, 18 січня 2019 року о 05 годині 15 хвилин, у м. Києві, по пр-ту Соборності, 4, передав керування автомобілем водію ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 г ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 з'явився та пояснив, що 17 січня 2019 року, о 23 годині 00 хвилин, він зустрівся на роботі зі ОСОБА_2, який повинен був у нього прийняти зміну, оскільки вони працюють в охороні у Бориспільському районі, де вирішили вжити алкогольні напої. На роботі вони вжили приблизно 1 л горілки на двох, це тривало десь до 02 години ночі, а потім вирішили поїхати на автомобілі ОСОБА_2 та ще десь посидіти. Зазначив, що коли вони виїжджали з Бориспільського району, то за кермом перебував він і ОСОБА_2 на той час особисто передавав йому ключі від автомобіля, чому саме він сів за кермо, пояснити не може, хоча був обізнаний, що у стані алкогольного сп'яніння за кермо сідати не можна. У подальшому, вони поїхали до м. Києва на Ленінградську площу де в ресторані «Пітер» продовжили вживати алкогольні напої. Зокрема, пояснив, що на той час ОСОБА_2 вже перебував у такому стані, що пересуватися йому було важко, тому виходячи з ресторану у нього були при собі ключі від автомобіля ОСОБА_2 і він вирішив сісти за кермо. Коли вони вийшли разом з ресторану, то ОСОБА_2 вийшовши за поріг відразу біля автомобіля впав, він його підняв, сів за кермо, а ОСОБА_2 поклав на переднє сидіння, після чого, вони рушили з місця і приблизно через 20 метрів від ресторану їх зупинили працівники поліції, які попросили документи. Пояснив, що ОСОБА_2 на той час нічого не пояснював, тому що йому було важко розмовляти, а він сам спілкувався з працівниками поліції. Отримавши технічний паспорт, працівники поліції зрозуміли хто власник автомобіля. Зазначив, що згоду на керування автомобілем ОСОБА_2 йому надав, коли вони розпивали спиртні напої на роботі, а вже при виході з ресторану, коли їх зупинили працівники поліції, то ОСОБА_2 у зв'язку зі станом сп'яніння розмовляти не міг і тому він сів за кермо.

У судове засідання ОСОБА_2 з'явився та пояснив, що 17 січня 2019 року, звечора, він приїхав на роботу, тому що зранку йому необхідно було заступати на зміну, де ОСОБА_1 запропонував йому випити, а потім запропонував погуляти далі. Вони випили на роботі 1 л горілки на двох і приблизно о 02 годині ночі ОСОБА_1 сказав, що хотів би ще десь погуляти, однак, він зазначив, що за кермо він не буде сідати. Ключі він його автомобіля постійно знаходилися на роботі, де вони працювали, у кімнаті, на столі. Зазначив, що як вони їхали в автомобілі до м. Києва, він не пам'ятає, а вже у подальшому йому ОСОБА_1 пояснював, що вони намагалися зайти до кафе «Стрілка» на Ленінградській площі, але їх туди не пустили і вони пішли до ресторану «Пітер», де вони гуляли, а далі його вже розбудили в автомобілі та попросили надати права працівники поліції. Пояснив, що все пам'ятає дуже погано, оскільки перебував у стані сп'яніння, але щоб передавав право керування ОСОБА_1 такого не було.

Захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що будь-яких доказів на рахунок того, що ОСОБА_2 передавав ОСОБА_1 право керування автомобілем немає. Крім того, зазначив, що сам ОСОБА_1 під час судового засідання зазначив, що коли вони вийшли з ресторану «Пітер», то ОСОБА_2 взагалі не міг розмовляти, впав на вулиці, а вже ОСОБА_1 помістив його до автомобіля, тому просив закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях кладу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, дослідивши матеріали та докази в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп'яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Так, вислухавши пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: поясненнями останніх, що були надані у судовому засіданні; протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 230233 від 18.01.2019 року; письмовими поясненнями свідків; актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестом на алкоголь, результат якого - 1,71 проміле.

За таких обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керувати транспортними засобами.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

У той же час, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з чим, провадження відносно нього, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, оскільки, відповідно до ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, однак, судом цей факт не встановлено.

Так, об'єктом правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, є безпека руху.

Об'єктивною стороною при передачі керування є - допуск до фактичного виконання функції водія особою, у віданні якої перебуває транспортний засіб.

Із суб'єктивної сторони, правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вчиняються тільки у формі умисної дії.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1, то на момент, коли вони виходили з ресторану «Пітер», тобто на момент, коли працівники поліції зупинили автомобіль НОМЕР_1, ОСОБА_2 вже перебував у такому стані, що пересуватися йому було важко, тому виходячи з ресторану у нього були при собі ключі від автомобіля ОСОБА_2 і він вирішив сісти за кермо. Тобто, об'єктивна сторона ст. 130 КУпАП, саме при передачі керування є - допуск до фактичного виконання функції водія особою, у віданні якої перебуває транспортний засіб, а з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цього не вбачається.

Крім того, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП саме за передачу керування, із суб'єктивної сторони, повинні бути умисні дії особи, що також суду не надано достатніх доказів.

Таким чином, вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, діючим КУпАП не передбачено закриття провадження у зв'язку з недостатністю доказів для доведення винуватості особи, тому приходжу до висновку про закриття провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: