П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/270/19

Провадження №3/377/87/19

22 квітня 2019 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ахутіної А.А., прокурора Сосюра О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, розглянула справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не працюючої, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Південна 2, фактично проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 обіймаючи посаду провідного спеціаліста відділу державного геодезичного нагляду Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з 23.12.2016 року по 27.11.2018 року будучи, державним службовцем 9 рангу категорії «В», являючись суб»єктом відповідальності за правопорушення, пов»язані з корупцією, згідно п.п. «в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється його дія, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п.5-1 Прикінцевих положень вказаного Закону, пункту 1 Рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», несвоєчасно, без поважних причин, подала щорічну декларацію за 2017 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, визнала та погодилася з обставинами вчинення правопорушення, викладеними у протоколі, суду повідомила, що вона подала декларацію за 2017 рік вчасно. Проте згодом виявилося, що в базі відсутні дані про подання останньої декларації, а строки їх подачі на той момент вже пройшов, тому вона подала дані ще раз, звісно із запізненням. Чому своєчасно декларація не була відправлена в реєстр вона не може пояснити так як вважала, що направила її вчасно. Документів на підтвердження того що направила декларацію вчасно у неї не має.

Прокурор, обставини, викладені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, підтримав, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1, ознак діянь, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Просив визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та провадження закрити в зв»язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, яка визнала свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.12.2016 № 334-К ОСОБА_1, відповідно до її заяви, призначено, з 23.12.2016 року на посаду провідного спеціаліста відділу державного геодезичного нагляду Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в порядку переведення, та присвоєне 9 ранг державного службовця.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.2 закону України «Про державну службу» посада державної служби визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов»язками у межах повноважень, визначених ч.1 статті 1 цього закону.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про державну службу» посада провідного спеціаліста відділу відноситься до категорії «В» посад державної служби.

13.12.2011 року ОСОБА_1, прийняла присягу державного службовця на попередній посаді у Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до ч.5 ст.32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюється обмеження, передбачені законом.

Згідно з підпунктом «в» п.1 ч.1 ст.3 закону суб»єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до абзацу 14 ч.1 ст.1 закону суб»єкти декларування особи, зазначені у п.1, пп. «а» і пп. «в» п.2, п.4 і п.5 ч.1 ст.3 цього Закону, інші особи, які зобов»язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Зазначені докази підтверджують, що ОСОБА_1 будучи державним службовцем, є суб»єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб»єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов»язаних з корупцією.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами. Зокрема, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, № 455 від 25.10.2018 року, яким встановлено факт вчинення порушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, роздрукованою з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції відомістю про час подання декларації, письмовими поясненнями та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП за ознаками несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Причин, які б свідчили про поважність несвоєчасного неподання ОСОБА_1 декларації за 2017 рік під час розгляду справи не встановлено.

З урахуванням наведеного, вважаю, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, доведена повністю. Разом з тим відповідно до ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зазначене правопорушення слід вважати виявленим 16.04.2018 року, виходячи з наступного.

З квітня 2018 року, коли Національному агентству з питань запобігання корупції стало відомо про вчинення ОСОБА_1, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і почалося здійснення відповідної перевірки за фактом ймовірного правопорушення, почався перебіг строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, із закриттям провадження у справі, у звязку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП. При цьому, хоча нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі, вважаю, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов'язковим і для цього виду постанов. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, вважаю, що закриття справи у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на можливість визнання вини.

Керуючись ст. ст. 279, 280, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП закрити у звязку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко