Справа № 199/8257/19
ПОСТАНОВА

іменем України

2019 року листопада місяця 22 дня м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дяченко І.В., розглянувши матеріал, що надійшов від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Дніпро, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем,-

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА 064324 від 30.09.2019, ОСОБА_1 30.09.2019 о 17.15 за адресою: АДРЕСА_2 , біля будинку вчинив злісну непокору законної вимозі інспектора поліції Бойка ОСОБА_2 , а саме: на неодноразову вимогу інспектора пред`явити документ, що посвідчує особу, та при затриманні на законну вимогу вийти з автомобіля, ОСОБА_1 не реагував.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , не погоджуючись із складеним відносно нього протоколом, суду пояснив, що його 30.09.2019 зупинили співробітники поліції нібито за порушення ПДР, та попросили надати документ, на що він не відмовився і показав їм своє водійське посвідчення, але в руки працівникам поліції він цей документ не надав, тримав в своїх руках. Вважає, що злісну непокору він не чинив, а навпаки працівники поліції неправильно себе поводили, підіймали голос та чіпали його автомобіль.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, вважаю, що провадження у справі необхідно закрити, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданийзаходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у статті 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, ОСОБА_1 30.09.2019 о 17.15 за адресою: АДРЕСА_2 , біля будинку на неодноразову вимогу інспектора пред`явити документ, що посвідчує особу, та при затриманні на законну вимогу вийти з автомобіля, ОСОБА_1 не реагував.

Диспозиція ст. 185 КпАП України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення суду стало відомо, що ОСОБА_1 не пред`явив документ, що посвідчує особу.

В судовому засіданні було переглянуто відеозапис з нагрудної камери співробітника поліції, на якому зафіксовано, що дійсно ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, але це не відбувалось у зухвалій формі або з явною неповагою до співробітників поліції, але такі дії ОСОБА_1 співробітниками поліції були кваліфіковані за ст. 185 КУпАП.

Водночас, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Належних доказів злісної непокори ОСОБА_1 у вигляді не реагування на законну вимогу вийти з автомобіля суду не надано, на відеозаписі з нагрудної камери співробітника поліції не зафіксовано момент затримання правопорушника та того, що останній добровільно не вийшов зі своєї машини.

Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення вини ОСОБА_1 не підтверджені в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну його відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах долучених до нього, які були зібрані органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. На суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченого ст. 185 КУпАП через відсутність у матеріалах справи доказів, які би "поза розумним сумнівом" підтверджували провину ОСОБА_1 , оскільки доказів того, що ним було проігноровано законні вимоги співробітника поліції в матеріалах справи немає та не встановлено їх в судовому засіданні.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження по даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 173, 247, 277, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: І.В. Дяченко

22.11.2019