ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/297/19 Суддя 1-ї інстанції: Пашнєв В.Г.
Провадження № 33/818/359/18
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 року у відношенні ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: пров. Хорошевський, 54 у м. Харкові було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 03.01.2019 року о 20:55 в м. Харків, по вул. Суздальські Ряди, 12 водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 з ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, відмовився.

Дії водія ОСОБА_3 кваліфіковані як порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 15.02.2019 року скасувати, а провадження щодо ОСОБА_3 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі її вказує, що судове засідання було проведено за відсутності ОСОБА_3, який про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений не був.

Наголосив, що ОСОБА_3 не знаходився в стані алкогольного сп'яніння та не керував транспортним засобом, а протокол про адміністративне правопорушення вважає незаконним, необґрунтованим, який не відображає дійсних обставин справи, складений за відсутності належних доказів, з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Зазначив, що обставини викладені в постанові суду не відповідають дійсності, а сам постанова винесена з грубим порушенням законодавства та прав громадянина України, а тому є незаконною та необґрунтованою, винесена без всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин події.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судове засідання, призначене на 23.04.2019 року захисник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не прибули, про дату та час судового розгляду були належним чином повідомленні, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у звязку з чим вважаю за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що посилання апелянта про неналежне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи спростовується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11), відсутність ОСОБА_3 в суді першої інстанції може бути усунена в апеляційному суді, про те таким правом він не скористався, а крім того, згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який було оглянуто в судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що водій ОСОБА_3, в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоровя, повідомивши свідкам, що він проїхав на червоний сигнал світлофора, чому і був зупинений.

Викладені обставини підтверджені поясненнями свідків, та вони спростовують доводи апелянта, що ніби то не ОСОБА_3 був водієм транспортного засобу, та свідчать про порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що водій зобовязаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоровя його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обовязки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння. Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

Крім того доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 ніби то не перебував в стані алкогольного спяніння, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 121120 від 03.01.2019 року складено у звязку з відмовою водія ОСОБА_3 від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на встановлення стану спяніння, не за перебування у такому стані.

Враховуючи вище викладене, вважаю висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим, що підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 121120 від 03.01.2019 року, поясненнями свідків, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, змістом наявного відеозапису.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта за викладеними в апеляційній скарзі доводами.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 15.02.2019 року у відношенні ОСОБА_3 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1