КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1564/2019 Суддя 1 інстанції - Савицький О.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що 05 січня 2019 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Passat», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 63 в місті Києві, з наявними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі ст. 247, 248 КУпАП.

За доводами апелянта постанова суду першої інстанції є необгрунтованою та незаконною, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам Закону, прийнятою із значним порушенням процесуальних норм. Судом були неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права, а також при винесенні даної постанови суддею порушено принцип верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед Законом та судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалено його на припущеннях, не всебічно, не повно, не об'єктивно з'ясовано обставини справи, не досліджено у повному обсязі матеріали справи, не надано їм належну правову оцінку, не з'ясовано додаткові обставини, що мають важливе значення для правильного та законного вирішення справи, а також суд допустив неправильне застосування норм права, що призвело до винесення незаконної постанови, котра підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в порушення вищевказаних вимог суд неповно та не всебічно дослідив усі обставини справи, не оцінив належним чином докази.

ОСОБА_2 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений інспектором роти 7 батальйону 3 полку 1 (ОПБ) УПП у м. Києві молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 незаконний, складений з грубими порушеннями діючого законодавства, фальсифікований.

Також апелянт вказує на те, що відповідно до пояснень віртуальних свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вимогу працівників міліції від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 відмовився, проте, на його думку, такі пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є неправдиві та не відповідають дійсності.

Щодо обставин справи ОСОБА_2 зазначає, що 5 січня 2019 року приблизно о 21 годині він рухався на власному автомобілі НОМЕР_2 по пр-ту Перемоги в м. Києві, де його зупинили працівники патрульної поліції з вимогою пред'явити посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль. Виконавши вимогу патрульної поліції він пред'явив документи, та звернувся до працівника поліції з проханням представитись, однак таке прохання було проігноровано. Після перевірки документів патрульний повернув їх та повідомив що все добре, та дозволив їхати. Сівши у свій автомобіль продовжив рух у напрямку пр-т Перемоги, однак проїхавши 200 метрів його знову зупинив той же екіпаж патрульної поліції за адресою пр-т. Перемоги, 61/2, вдруге запросивши документи, мотивуючи тим, що він (ОСОБА_2) знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. На його питання, як вони це зрозуміли, патрульні відповіли «блиск в очах, не чітка мова, порушення координації». На що він їм пояснив, що вже 8 годин знаходиться в дорозі.

Також апелянт зазначає, що працівники поліції запропонували йому пройти тест на алкогольне сп'яніння, він не відмовлявся пройти цей тест, але вимагав їх це зробити в присутності свідків так як у нього викликало подив те, що його зупинили вдруге через 200 метрів.

ОСОБА_2 вказує на те, що свідки дійсно були запрошені, однак вони не розмовляли ні українською, ні російською мовами і, на його думку, взагалі не розуміли про що йшла мова під час оформлення протоколу. Крім того, про проходження самого тесту на алкогольне сп'яніння говорилось лише на словах, йому не показали, ні прибору ні його серійного номеру. У зв'язку з чим він сам запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у лікаря нарколога, оскільки такої можливості працівниками патрульної поліції йому запропоновано не було, проте працівником патрульної поліції було відмовлено, та повідомлено, що вже не потрібно нічого проходити, оскільки вони будуть складати адміністративний протокол.

Апелянт стверджує, що він не відмовлявся від перевірки, просто йому не дали такої можливості.

Також ОСОБА_2 зазначає, що після складання адміністративного протоколу серія БД № 219272 від 5 січня 2019 року, працівники патрульної поліції запропонували йому поставити підпис на зазначеному протоколі на що він відмовився, однак в подальшому змушений був підписати, оскільки патрульний повідомив, що не нададуть копію протоколу. Віддавши в подальшому копію протоколу про адміністративне правопорушення екіпаж патрульної поліції поїхав, а він продовжив рух в бік Майдану Незалежності, жодної розписки про отримання копії протоколу він не підписував, що і підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Апелянт вказує на те, що у протоколі місцем його складення зазначено адресу: м. Київ, пр-т Перемоги, 61/2. Тобто виявивши, начебто, що він керував автомобілем з явними ознаки алкогольного сп'яніння за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 63 йому не було запропоновано проходження огляду на стан сп'яніння, а уже через майже годину, а саме о 21 год. 52 хв. складений адміністративний протокол.

На думку апелянта, виникає також питання, як встановив працівник міліції запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, якщо він навіть не виходив з автомобіля, а лише привідкрив вікно.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що в матеріалах справи наявні пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, однак вивчивши пояснення можна зробити висновок, що вони написані самим працівником поліції слово в слово, а свідками лише поставлений підпис, оскільки навіть їх прізвища написані рукою інспектора. Свідками не розмовляли ні українською, ні російською мовами, і взагалі не розуміли про що йшла мова під час оформлення протоколу, що підтверджується і тим, що пояснення написанні працівником поліції.

Апелянт вказує на те, що він заявляв клопотання в судді першої інстанції про виклик вказаних свідків для підтвердження його доводі, однак його клопотання було проігноровано.

ОСОБА_2 стверджує, що співробітники поліції зобов'язані були направити мене для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я, на чому він і наполягав, однак йому було відмовлено в проходженні такого огляду. Дані доводи також могли б підтвердитись викликом та допитом працівника поліції у судовому засіданні, у чому мені також було відмовлено та позбавлено його права довести свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апелянт стверджує, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП співробітники поліції зобов'язані були направити його для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я, на чому він сам і наполягав, однак йому було відмовлено в проходженні такого огляду. Дані доводи, на думку апелянта, також могли б підтвердитись викликом та допитом працівника поліції у судовому засіданні, у чому йому також було відмовлено та позбавлено його права довести свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 вважає, що суд неповно дослідив всі обставини справи, а саме те, чи відмовлявся він пройти огляд саме у встановленому законодавством порядку.

Також апелянт зазначає, що як вбачається з постанови суду, його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення двох свідків та відеозаписом, проте, на переконання апелянта, це не відповідає фактичним обставинам, оскільки навіть на відеозаписі доданому до справи не зафіксовано його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння.

Крім цього ОСОБА_2вказує на те, що судом визнано, що він порушив лише п. 2.5 ПДР України, диспозиція якої передбачає що водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проте судом взагалі не визнано, що він порушив п. 2.9 ПДР України, диспозиція якої передбачає заборону водію керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

На думку апелянта, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано про порушення ним лише вимог п. 2.5 ПДР України та не визнано порушення п. 2.9 ПДР України, що є порушенням положень ст.ст. 254, 256 КУпАП, оскільки згідно вказаних положень КУпАП в протоколі інспектор зобов'язаний був встановити достовірний факт, що він керував транспортним засобом, визнати його винним в порушенні п. 2.9 ПДР України, запропонувати пройти медичний огляд на місці порушення, а у разі відмови запропонувати пройти його у медичному закладі й лише у разі відмови від проходження медичного огляду, вказати у протоколі, що він (ОСОБА_2) порушив п. 2.5 ПДР щодо відмови у проходженні медичного огляду.

ОСОБА_2 стверджує, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення свідчить, що він відмовився лише від проходження від огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не керував автомобілем. Факт керування транспортним засобом взагалі не доведений ні в протоколі ні в постанові суду.

Апелянт вважає, що суд зробив передчасний висновок про те, що від проходження медичного огляду в установленому законом порядку він відмовився, так як співробітник поліції не провів це освідування в порушення вищевказаних нормативних актів з спеціальними технічними засобами.

Крім цього ОСОБА_2 вказує на те, що матеріали справи взагалі не містять того, що він був відсторонений від керування автомобілем та в нього вилучалось посвідчення воді, що є грубим порушенням ст. 265-1 КУпАП, оскільки у відповідності до вказаної статті працівник уповноваженого підрозділу зобов'язаний був тимчасово вилучити у нього посвідчення водія. Також в протоколі не міститься інформація щодо відсторонення його від керування транспортним засобом, що є грубим порушенням ст. 266 КУпАП.

Апелянт вважає, що судом не дотриманні та повністю проігноровані вимоги ст..ст. 251, 252 КУпАП, щодо наявності доказів та їх оцінки, котра ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім цього ОСОБА_2 вказує на те, що суд, визнавши його винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і не вказав у чому ж винен водій, чи у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, чи в керуванні транспортним засобом в стані сп'яніння.

Апелянт вважає, що об'єктивні докази і про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, допитавши інспектора патрульної поліції ОСОБА_7, дослідивши відеозапис, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 219272 від 05 січня 2019 року, відповідно до якого 05 січня 2019 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Passat», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 63 в місті Києві, з наявними ознаками алкогольного сп'яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена адміністративна ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_2, якому, згідно протоколу, були роз'яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і який протокол підписав без будь - якого зазначення про незгоду з вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення суттю правопорушення.

Окрім того, винуватість ОСОБА_2 в порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується даними які містяться:

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_2 05 січня 2019 року на проспекті Перемоги біля будинку № 63 в місті Києві від проходження огляду на стан сп'яніння (а.с. 2);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 05 січня 2019 року щодо ОСОБА_2, де також зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп'яніння в медичному закладі. (а.с. 3).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об'єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, виявлені працівниками поліції 05.01.2019 року у ОСОБА_2 в розумінні п.п.1, 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що 5 січня 2019 року приблизно о 21 годині він рухався на власному автомобілі НОМЕР_2 по пр-т Перемоги в м. Києві, де його зупинили працівники патрульної поліції з вимогою пред'явити посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль. Виконавши вимогу патрульної поліції він пред'явив документи, та звернувся до працівника поліції з проханням представитись, однак таке прохання було проігноровано. Після перевірки документів патрульний повернув їх та повідомив що все добре, та дозволив їхати. Сівши у свій автомобіль продовжив рух у напрямку пр-т Перемоги, однак проїхавши 200 метрів знову зупинив той же екіпаж патрульної поліції за адресою пр-т. Перемоги, 61/2, вдруге запросивши документи, мотивуючи тим, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. На його питання, як вони це зрозуміли, патрульні відповіли «блиск в очах, не чітка мова, порушення координації». На що він їм пояснив, що вже 8 годин знаходиться в дорозі. Працівники поліції запропонували йому пройти тест на алкогольне сп'яніння, на що він погодився, але вимагав їх це зробити в присутності свідків так як у нього викликало подив те, що його зупинили вдруге через 200 метрів. ОСОБА_2 зазначив, що свідки дійсно були запрошені, однак вони не розмовляли ні українською, ні російською мовами і, на його думку, взагалі не розуміли про що йшла мова під час оформлення протоколу. Крім того, про проходження самого тесту на алкогольне сп'яніння говорилось лише на словах, йому не показали, ні прибору ні його серійного номеру. У зв'язку з чим він сам запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння у лікаря нарколога, оскільки такої можливості працівниками патрульної поліції йому запропоновано не було, проте працівником патрульної поліції було відмовлено, та повідомлено, що вже не потрібно нічого проходити, оскільки вони будуть складати адміністративний протокол.

Разом з тим, наведені показання ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження іншими дослідженими під час апеляційного розгляду доказами.

Так, за клопотанням ОСОБА_2, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було викликано та допитано інспектора патрульної поліції ОСОБА_3, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Інспектор патрульної поліції пояснив, що ситуацію з ОСОБА_2 пам'ятає, оскільки це не була рядова ситуація. Зазначив, що добре пам'ятає, що автомобіль ОСОБА_2 був зупинений за порушення ПДР України, а саме через те, що при зміні руху не був ввімкнений покажчик повороту. Після зупинки, під час спілкування з водієм, який вийшов з авто та пред'явив документи, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», однак, поки працівники поліції пішли викликати наряд, в яких був прилад «Драгер», водій сів у своє авто і поїхав з місця зупинки. Шляхом переслідування водій був зупинений, а його авто було заблоковано службовими автомобілями працівників поліції. Підійшовши до автомобіля, ОСОБА_2 запропонували вийти з авто, проте водій відмовився, лише привідкрив вікно. Водієві неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога, однак водій відмовлявся. Через деякий час було запрошено двох свідків. Свідкам було роз'яснено, що інспекторами було зупинено водія, у якого виявлено ознаки алкогольного сп'яніння. В присутності свідків ОСОБА_2 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря нарколога, проте, водій відмовився від проходження будь якого огляду. Чи пред'являв водій посвідчення, інспектор поліції ОСОБА_3 повідомив що не бачив, оскільки безпосередньо з водієм спілкувався командир роти ОСОБА_8, що прибув у складі іншого екіпажу, яким і було привезено прилад «Драгер». Також інспектор поліції пояснив, що оскільки автомобіль ОСОБА_2 був припаркований на придворовій території, водієві було повідомлено, про те, що він не може в подальшому керувати транспортним засобом, а відтак особа була усунута від керування.

Такі пояснення інспектора патрульної поліції повністю узгоджуються з дослідженим відеозаписом із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, які 05 січня 2019 року здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2, який розпочинається з того, що інспектор поліції повідомляє командиру роти про те, що їхнім екіпажем було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_2 за порушення ПДР України, при спілкуванні з яким у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння. В зв'язку з цим водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», на що він погодився, проте, коли пішли викликати наряд з приладом «Драгер». одразу сів у свій автомобіль і поїхав з місця зупинки. Приблизно через 200 метрів автомобіль ОСОБА_2, шляхом переслідування ними був зупинений знову. На відеозапису вбачається, що водій знаходиться в салоні свого автомобіля та спілкується з інспекторами поліції через привідкрите стікло. Інспектор поліції пояснив водієві, що причиною зупинки було те, що при зміні напрямку руху не був ввімкнений покажчик повороту та надав водієві для ознайомлення відеозапис з відеореєстратора на якому зафіксоване порушення ПДР України. Працівник поліції попросив ОСОБА_2 надати документи на автомобіль та посвідчення водія, проте ОСОБА_2 лише їх пред'явив. ОСОБА_2 роз'яснено, що екіпажем поліції, з яким він спілкувався під час першої зупинки у нього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим запропонували пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу «Драгер», або у медичному закладі, однак тривалий час не могли дочекатися відповіді. Через деякий час працівники поліції запросили двох свідків, яким роз'яснили, що вони запрошені лише для засвідчення факту відмови водієм від проходження огляду на стан сп'яніння. В присутності свідків водієві знову пропонують пройти огляд на стан сп'яніння як за допомогою приладу «Драгер» так і у лікаря нарколога, проте водій в черговий раз почав намагаєтися уникнути відповіді, при цьому зазначив, що алкогольних напоїв не вживав. Один із свідків, після чергової пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп'яніння, сам пропонує водієві пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що він також не реагує. Така поведінка ОСОБА_2 була розцінена працівниками поліції як пасивна відмова від проходження на стан сп'яніння, у зв'язку з чим на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому інспектор поліції повідомляє водієві про те, що йому забороняється в подальшому керувати транспортним засобом.

Зазначені докази по справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують, що ОСОБА_2 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тому співробітник патрульної поліції мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, при прийнятті рішення враховується зміст відеозаписів, які відповідають критерію належності, допустимості, а тому їх правильно було покладено в обґрунтування висновків суду щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

Щодо посилань апелянта на те, що свідки не розмовляли ні українською, ні російською мовами і, взагалі не розуміли про що йшла мова під час оформлення протоколу є безпідставними, оскільки, з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції вбачається, що свідки, повністю розуміючи для чого вони були залучені, самі пропонують ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога, на що він їм відповів пасивною відмовою.

Відібрання пояснень свідків на бланку, заповненому поліцейськими, не суперечить вимогам закону, тому твердження в апеляційній скарзі, що такі пояснення суд не може брати до уваги, є надуманими.

При цьому доводи ОСОБА_2 про те, що йому ніхто прибору, за допомогою якого пропонували пройти огляд, не показував, спростовуються об'єктивними доказами - відеозаписом, згідно якого не просто принесли вказаний засіб, а ще й неодноразово просили ОСОБА_2 пройти огляд, на що ОСОБА_2 згоди не надав.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп'яніння, з зв'язку з тим, що йому не було забезпечено можливість пройти такий огляд у лікаря-нарколога, спростовуються тим же відеозаписом, на якому чітко зафіксована неодноразова пропозиція поліцейських про проходження огляду як на місці зупинки так і у лікаря-нарколога, куди ОСОБА_6 їхати відмовився

Що стосується доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення для огляду на стан наркотичного сп'яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції неодноразово запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв'язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп'яніння, не спростовує порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Доводи апелянта про порушення інспекторами патрульної поліції вимог ст. 266 КУпАП, щодо не відсторонення його від керування транспортним засобом є також необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписом та поясненнями в суді апеляційної інстанції інспектора поліції, який пояснив, що працівниками поліції ОСОБА_2 було роз'яснено, що після складання протоколу він не може керувати транспортним засобом. А відтак вищенаведене свідчить про дотримання інспекторами поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал