03.04.2019 227/530/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 021692 від 29 січня 2019 року ОСОБА_1 29 січня 2019 року о 01 год. 50 хв. в м.Добропілля по пр.Перемоги керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків, продути газоаналізатор алкотестер «Драгер 6810» на місці зупинки відмовився. Чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та суду пояснив, що 29 січня 2019 року в його авто часто спрацьовувала сигналізація, через що він вирішив відігнати транспортний засіб на стоянку. У завязку з тим, що він вже пив пиво, він попросив таксиста ОСОБА_2, щоб він за оплату перегнав машину на стоянку. Проте, коли прийшов ОСОБА_2, то машина не завелася і він попросив ще одного таксиста потягнути його на стоянку. Коли вони виїхали на пр. Перемоги, ОСОБА_2 згадав, що він забув телефон в своїй машині і вони зупинились на обочині, а він побіг по телефон. Він в свою чергу вийшов з машини і почав курити та сів на водійське сидіння своєї машини. Через 5 хв. приїхали поліцейські і склали протокол, оскільки він відмовився проходити огляд на стан спяніння, так як він не керував транспортним засобом.

Інспектор СРПП Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 неодноразово в судове засідання не зявлявся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з наступних підстав.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності, зокрема може бути притягнута особа, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, якими встановлений порядок проходження огляду, вбачається, що такий огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд водія проводиться у закладах охорони здоровя.

Пунктами 3, 4, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, встановлено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров'я. Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Згідно п.п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що притягненню до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає особа, яка керує транспортним засобом і у якої були виявленні ознаки алкогольного спяніння, тобто зупинена працівниками поліції в момент керування транспортного засобу.

Як вбачається з пояснень особи, відносно якої складений протокол, що працівниками поліції транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 не був зупинений, а транспортний засіб стояв на узбіччі дороги у несправному стані.

Даний факт також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, який суду показав, що 29 січня 2019 року ОСОБА_1 попросив його, щоб він перегнав його машину на стоянку, так як часто у машині спрацьовувала сигналізація. Коли він сів за кермо, то машина не завелась і тоді ОСОБА_1 попросив ще одного таксиста, щоб він його відбуксирував на стоянку. Проте коли вони підїхали на проспект Перемоги, він згадав, що забув телефон в своїй машині і вони всі зупинились і він побіг за телефоном, коли повернувся, то вже нікого на місці не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.130 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Крім того відповідно п. 2.2. Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 № 3/02-15, Не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 29 січня 2019 року та його копії, яку надав ОСОБА_1, що після підписання особою протоколу, було внесені додаткові записи щодо отримання особою тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом. У копії протоколу такі відомості відсутні. Крім того суд зазначає, що підписи особи, відносно якої складено протокол у протоколі та його копії є різними.

На підставі викладеного, відомості зазначені в протоколі, щодо обставин події адмінправопорушення не можуть мати ніякого доказового значення при розгляді даної справи, як зафіксовані з істотним порушенням норм діючого законодавства.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи, що судом не здобуто доказів про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, як передбачено ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 за ст. 130 КУпАП підлягає закриттю в звязку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 245, п.1 ст.247, ст.ст. 251-252, 266, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_5