Справа № 359/3143/19
Провадження № 3/359/1197/2019
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії АН № 680794, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 26.03.2008 року, -

в с т а н о в и в:

1 квітня 2019 року о 15 год. 00 хв. у пункті пропуску "Бориспіль-1", на напрямку "Приліт", під час оформлення пасажирів рейсу № 1752 "Париж-Київ", громадянин України ОСОБА_2 ОСОБА_3, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, а саме всупереч вимогам ст. 3 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", предявив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286 на своє ім'я, чим порушив вимоги п. 2 Правил перетинання державного кордону України, що затверджені ПКМУ № 57 від 27.08.1995 року. Такими своїми діями ОСОБА_2 ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він має подвійне громадянство, а саме являється громадянином України, та громадянином ОСОБА_4. Так, у серпні 2018 року він отримав громадянство Франції. Однак, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено автоматичної втрати або відмови від громадянства України, то він також досі є і громадянином України. На даний момент він лише займається оформлення виходу з громадянства України, однак вказана процедура ще не завершена. Разом з тим, в нього не має паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Тому, 01.04.2019 року у пункті пропуску "Бориспіль-1", на напрямку "Приліт", під час оформлення пасажирів рейсу № 1752 "Париж-Київ", на паспортний контроль, він і предявив закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286 на своє ім'я, який є дійсним. Будь-яких інших документів на підставі яких він би міг в'їхати на територію України в нього не було. Йому необхідно було в'їхати на територію України, щоб мати змогу завершити процедуру оформлення виходу із громадянства України. Тому, він був вимушений предявити на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4, оскільки в іншому випадку, він не зміг би в'їхати на територію України. Враховуючи вищевикладене, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив суд закрити дану справу, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки не предявивши паспорт громадянина ОСОБА_4, він би не зміг в'їхати на територію України.

Дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши надані в судовому засіданні документи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, диспозицією ст.204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об'єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об'єктивна сторона цього правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України: 1. без відповідних документів; 2. за документами, що містять недостовірні відомості про особу; 3. без дозволу відповідних органів влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб'єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії.

Під час розгляду справи встановлено, що 1 квітня 2019 року о 15 год. 00 хв. у пункті пропуску "Бориспіль-1", на напрямку "Приліт", під час оформлення пасажирів рейсу № 1752 "Париж-Київ", громадянин України ОСОБА_2 ОСОБА_3, як підставу для переміщення кордону, пред'явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286 на своє ім'я.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 є одночасно громадянином України та громадянином ОСОБА_4, на підтвердження чого має відповідні документи, які посвідчують особу. У серпні 2018 року він отримав громадянство Франції та закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" одним з принципів, на яких ґрунтується законодавство України є принцип єдиного громадянства громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. У той же час, згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною він все-одно вважатиметься лише громадянином України. З врахуванням наведеного, це дає підстави прийти до висновку, що чинне законодавство не забороняє громадянам України права набуття громадянства іншої держави, а лише передбачає, що добровільне набуття громадянства іншої держави є підставою для втрати громадянства України (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про громадянство України". При цьому втрата громадянства відбувається не автоматично, а на підставі відповідного указу Президента України.

Таким чином, в'їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за предявленням паспортів, виданих на ім'я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 204-1 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянства України ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 у визначеному законом порядку не позбавлено, і на даний момент триває процедура виходу останнього з громадянства України. Це підтверджується копією листа, за підписом начальника відділу громадянства Управління консульського забезпечення Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України ОСОБА_5, № 71/ВГ/19-091-1357 від 15.08.2018 року.

З вищевикладеного слідує, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 у правових відносинах з Україною залишається громадянином України, однак при цьому є і громадянином ОСОБА_4.

Також суддя враховує обставини, які були зазначені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 відсутній паспорт громадянина України для виїзду закордон, а тому він не міг предявити на паспортний контроль вказаний документ. Це в свою чергу свідчить про те, що він був вимушений предявити на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286, на своє ім'я, оскільки будь-яких інших документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18УС37286, пред'явлений ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 є підроблений або містить недостовірні відомості.

При цьому, у п. 2 Правил перетинання державного кордону України, що затверджені ПКМУ № 57 від 27.08.1995 року, закріплено, що у передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 роз'яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.с.1, 3, ч.2 ст.19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до п.4.1 вказаного рішення вказано, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Суд також звертає увагу на принципи Європейської Конвенції "Про громадянство" від 06.11.1997 року (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006 року), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Крім того, у ст. 9 ЗУ "Про державний кордон" передбачено, що не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону України особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

З огляду на вищевикладене суддя приходить до висновку, що сам факт пред'явлення документу, який є дійсним, не може вважатись порушенням законодавства, яким регулюється правил та порядку перетинання державного кордону України.

У відповідності до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

За змістом ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує правам і свободам громадян, якщо ця небезпека за даних обставини не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною ніж відвернена шкода.

Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 ОСОБА_3, який одночасно являється і громадянином ОСОБА_4, на паспортний контроль надав закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286, який є дійсний, виключно у звязку з тим, що в не має ні паспорта громадянина України для виїзду закордон, ні будь-якого іншого документу, який дозволяв би йому перетинати державний кордон України, саме як громадянину України. В той же час, не предявивши взагалі жодних документів, останній би не мав змоги в'їхати на територію України. Це в свою чергу позбавило б його можливості розпочати процедуру виходу з громадянства України у встановленому законом порядку.

Тому такі дії ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 хоч і свідчать про порушення діючого законодавства, однак, за встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи, останній був вимушений предявити на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 № 18ЕС37286, на його ім'я, який є дійсним та отриманий ним у встановленому законом порядку, щоб мати змогу перетнути державний кордон України. Вказане, на думку судді, свідчить про те, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 діяв в стані крайньої необхідності.

Так, суддя звертає увагу, що з урахуванням вищевикладених норм законодавства, а також принципів, закріплених у Європейській Конвенції "Про громадянство" від 06.11.1997 року, за встановлених в ході судового розгляду обставин, притягнення ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, в даному випадку, до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, поставить під сумнів його право як громадянина ОСОБА_4 на перетин кордон.

З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку про те, що порушення ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 вимог ст. 3 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" було викликано крайньою необхідністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Таким чином, ОСОБА_2 ОСОБА_3 діяв в стані крайньої необхідності, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.204-1 КУпАП, слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 17, 18, ч. 1 ст. 204-1, ст.ст. 245, 247, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП по відношенню до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк