Справа № 296/7653/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2019 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Скрипка О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Цюпик О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від УПП в Житомирській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює зварником за сумісництвом водієм ПП «АМТ-Механізація», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 202783 від 05.08.2019 р., 05 серпня 2019 р. о 03 годині 15 хвилин по вул. В. Бердичівська, 17 в м. Житомирі ОСОБА_1 керував автомобілем «FIAT DOBLO» н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. У встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 погодився пройти освідування у медичному закладі. Відповідно до висновку № 563 від 05.08.2019 р. водій перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 006934 від 05.08.2019 р., 05 серпня 2019 р. о 03 год. 15 хв. на площі Соборній в м. Житомирі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «FIAT DOBLO» н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, гучномовця, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі «TOYOTA PRIUS» н.з. НОМЕР_2 на вул. В. Бердичівська в м. Житомирі, шляхом утворення штучного затору.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Постановою суду від 04.09.2019 р. матеріали справи відносно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП та матеріали справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єднані в одне провадження.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 свою вину визнав частково та пояснив суду, що в той день дійсно вживав алкогольні напої та щоб не керувати автомобілем зателефонував своєму родичу ОСОБА_2 , щоб той відвіз його додому. Коли він разом з ОСОБА_3 знаходились в автомобілі, несподівано до салону на заднє сидіння сів незнайомий молодий чоловік, який звернувся до них за допомогою, оскільки його переслідують невідомі зі зброєю. З метою допомогти невідомому він завів двигун автомобіля і вони поїхали по вул. В. Бердичівська. В цей момент він побачив проблискові маячки патрульного автомобіля та почув через гучномовець вимогу поліцейського про зупинку, після чого відразу зупинив автомобіль. Після цього працівники поліції затримали того чоловіка, який просив допомоги, оскільки він намагався втекти від працівників поліції та стріляв зі зброї. ОСОБА_1 пояснив, що змушений був сісти за кермо, оскільки діяв в стані крайньої необхідності. Прохав суд закрити провадження у даній справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що дійсно в той день йому зателефонував ОСОБА_5 та попросив забрати на його автомобілі, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, після чого він на таксі приїхав на вказане ОСОБА_6 місце. Коли вони сиділи в автомобілі та спілкувались, то почули звуки стрільби зі зброї, після чого до салону сів незнайомий чоловік та попросив допомоги, оскільки його переслідують невідомі зі зброєю. З метою допомогти цьому чоловікові уникнути переслідування ОСОБА_7 завів двигун і вони поїхали по вул. В. Бердичівська. В цей момент він побачив проблискові маячки поліцейського автомобіля та вимогу поліцейського через гучномовець про зупинку, після чого ОСОБА_8 зупинився. Як з`ясувалось цей чоловік намагався втекти від поліцейських та стріляв зі зброї.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 202783 від 05.08.2019 р., висновок № 563 від 05.08.2019 р. щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто в порушенні вимог п.2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що на той момент він змушений був керувати автомобілем, оскільки діяв в стані крайньої необхідності, то суд їх вважає надуманими.

Так відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо така шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не надано обґрунтованих доказів того, що на той момент існувала небезпека, яка загрожувала державному, власності, правам і свободам громадян тощо, а також його особистим правам і свободам.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997, Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995, зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 статті 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані ОСОБА_1 у судовому засіданні обставини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за (ст. 130 КУпАП) не притягувався, одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_9 , 2015 р.н., а також доньку дружини від першого шлюбу ОСОБА_10 , 2010 р.н., офіційно працює в ПП «АТМ-Механізація» зварником за сумісництвом водієм, що підтверджується відповідною довідкою, за місцем роботи характеризується позитивно та є єдиним годувальником сімї. Таким чином, це свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично буде позбавленим можливості працювати. Тому позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання та буде сприяти лише погіршенню їх матеріального становища.

Також, суддя враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Враховуючи викладені обставини вважаю, що адміністративним стягненням , необхідним для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень повинна бути міра відповідальності у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів грмадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з ОСОБА_1 на якого накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Крім цього, суд приходить до висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, оскільки під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт невиконання ОСОБА_1 вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що відразу зупинив автомобіль після того, як побачив проблискові маяки патрульного автомобіля та почув вимогу поліцейського з гучномовця про зупинку, супротиву не чинив. Такі пояснення ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 Будь-які докази, які б спростовували такі пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про невинуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.4 ПДР , тобто у невиконанні вимог поліцейського про запинку, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40-1, 221, 247, 283, 284 КУпАП та відповідно до ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в сумі 384,20 гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Cуддя О. В. Скрипка