Справа № 344/5798/19
Провадження № 33/4808/236/19
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.04.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати її, провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити. Мотивує свої вимоги тим, що дана постанова прийнята без повного дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом було допущено ряд порушень його процесуальних прав. Посилається на те, що він не з`явився в судове засідання, оскільки його не було повідомлено належним чином про розгляд справи в суді. Зазначає, що в протоколі не вказано жодного свідка. Звертає увагу, що в суді першої інстанції йому не роз`яснювали його права на обов`язки. Вважає недопустимими свідчення, отримані працівниками поліції та зазначені у протоколі про визнання вини, оскільки вони отриманні з порушенням права на захист, без роз`яснення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. На його думку, постанова судді є необґрунтованою в частині обрання виду та розміру адміністративного стягнення. Також посилається на те, що йому не було видано тимчасового дозволу, не відсторонено від керування транспортним засобом. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом. Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження вказує, що під час розгляду справи його не було повідомлено, копії постанови він не отримував, про постанову судді йому стало відомо 14.05.2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи, копію постанови отримав тільки 17.05.2019 року.

Оскарженою постановою судді суду першої інстанції встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 27.03.2019 року о 02-15 год. по вул. Надрічній, 7, в м. Івано-Франківську водій ОСОБА_1 керував автомобілем MЕRCEDES-BENZ 124, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога ОНД (висновок лікаря № 98 від 27 березня 2019 року). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з клопотання про закриття провадження, яке подане ним безпосередньо на електрону адресу апеляційного суду 04.07.2019 року з проханням закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за спливом строків, в якому зазначене наступне: «Відповідно до відомостей на сайті судової влади Івано-Франківського апеляційного суду слухання справи призначене на 04.07.2019 року о 08-30 год.».

Інших клопотань від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду не надходило.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було відомо про час слухання справи в апеляційному суді та за відсутності клопотання про перенесення судового засідання на інший час, вважаю за можливе розгляд справи провести у відсутність останнього.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, в задоволені апеляційної скарги - відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В той же час, доводи апелянта при обґрунтуванні неявці в судове засідання зводяться до аргументу, що він не був обізнаний з часом розгляду справи (не отримав повістку).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийняв заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час слухання справи в судів, про що свідчить розписка-повідомлення про виклик останнього до суду на 17.04.2019 року о 08-30 год., з відміткою суду - «відправлено 09.04.2019 року» (а.п. 5).

Крім того, в протоколі по адміністративне правопорушення серії №БД №294752 від 27.03.2019 року, чітко зазначено суд в якому буде відбуватись судовий розгляд складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, а саме - в Івано-Франківському районному суді Івано-Франківської області (а.п. 1), що не перешкоджало останньому дізнатись про час слухання його справи в суді першої інстанції, виходячи з того, що про час слухання справи в суді апеляційної інстанції, останній дізнався самостійно на сайті судової влади Івано-Франківського апеляційного суду, що ним прямо зазначено в клопотанні від 04.07.2019 року поданого на електрону адресу апеляційного суду.

Отже, неявка особи в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

Враховуючи наведене вище, вважаю безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права на захист, внаслідок неналежного його повідомлення про час та місце слухання справи.

Під час перегляду справи про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що в суді першої інстанції були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Неотримання ОСОБА_1 судової повістки, так само як і несвоєчасне отримання ним копії постанови суду, неможливо визнати поважною причиною пропуску строку, за умови, що останньому було відомо про те, що на нього складено протокол про адміністративне правопорушення, та про те, що справа перебуває в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Окрім того, звертаю увагу на те, що згідно штампу на супровідному листі суду першої інстанції, копія постанови суду від 17.04.2019 року надіслана 19.04.2019 року на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , яка аналогічна тій, що апелянт зазначає в своїх клопотаннях та в апеляційній скарзі (а.п. 9, 13, 21, 29, 41, 43 ).

Проте, виходячи з приписів ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ключовими принципами яких є права на справедливий суд, з метою надання ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя, вважаю за можливе поновити останньому строк на апеляційне оскарження постанови судді.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення, доходжу наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно було встановило, що ОСОБА_1 27.03.2019 року о 02-15 год. по вул. Надрічній, 7, в м. Івано-Франківську керував автомобілем MЕRCEDES-BENZ 124, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні апеляційного суду доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 27.03.2019 року серії БД № 294752 (а.с. 1), висновком Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 27.03.2019 року № 98 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2), змістом відеозаписів, які міститься на компакт-диску «DVD-R» (а.с. 3).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2019 року серії БД № 294752 (а.с. 1) 27.03.2019 року о 02 год. 15 хв. по вул. Надрічній, 7, в м. Івано-Франківську водій ОСОБА_1 керував автомобілем MЕRCEDES-BENZ 124, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога ОНД (висновок лікаря № 98 від 27.03.2019 року). чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений на бланку відповідного зразка, уповноваженою на те особою - командиром взводу № 1 роти № 2 БУПП в Івано-Франківській області Манів І.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП. Протокол підписаний уповноваженою особою, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В поясненнях у протоколі ОСОБА_1 зазначив: «Каюсь, більше такого не повториться» (а.с. 2).

Враховую, що під час оцінки таких пояснень у сукупності з іншими доказами береться до уваги не сам факт визнання чи заперечення особою своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а інформація щодо фактичних обставин, то відомості про те, що з певних причин ОСОБА_1 надавав працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ним засвідчено під примусом, відсутні.

Як вбачається з висновку Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 27.03.2019 року № 98 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2), ОСОБА_1 на час огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Вказаний висновок складений працівником закладу охорони здоров`я, із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, є логічним та послідовним, підписаний лікарем та завірений печаткою, тому сумніви у достовірності даних викладених у висновку відсутні. Висновок огляду є категоричним та не допускає будь-якого іншого тлумачення.

Апеляційним судом досліджено відеозаписи, які міститься на компакт-диску «DVD-R» в матеріалах справи, на яких відображено та безсторонньо зафіксовані обставини події, а саме: як поліцейський водію оголошує причини зупинки, просить пред`явити документи, встановлює особу водія, яким є ОСОБА_1 , процес перевірки документів; як поліцейський просить вимкнути двигун, оголошує ознаки алкогольного сп`яніння, пропонує пройти огляд та стан сп`яніння на місці зупинки в присутності двох свідків; водій на таку пропозицію погоджується; процес поверхневого огляду автомобіля; як водій в присутності двох свідків відмовляється проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу та погоджується на пропозицію пройти огляд в медичному закладі; поліцейський повідомляє, що за результатами медичного огляду встановлено факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим є підстави для складення протоколу; поліцейський роз`яснює водію права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, оголошує зміст протоколу, пояснює, що особа засвідчує своїми підписами у протоколі, як можна отримати тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом; водій ставить підписи у протоколі, зазначає пояснення.

Апелянт стверджує, що він не керував транспортним засобом, однак такі доводи спростовуються наведеними даними, які вбачаються з доказів.

Так, сукупність відомостей, які вбачаються з відеозаписів, вказують на те, що ОСОБА_1 виконував функції водія під час руху транспортного засобу, тобто керував транспортним засобом, а тому може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму ВССУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили

Дослідивши наведені докази, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відносно порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння вважаю, що його працівниками поліції дотримано у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, приписів приписах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Сукупність доказів по справі про адміністративне правопорушення підтверджують, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції в присутності свідків відмовився, на пропозицію поліцейського пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров`я погодився, пройшов такий огляд, за результатами перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Те, що в протоколі відсутні дані про свідків в межах даної справи про адміністративне правопорушення, жодним чином не впливає на повноту встановлення тих обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, виходячи з наявності свідків на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських.

При складенні протоколу, ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис у протоколі та зміст відеозаписів, а тому в цій частині доводи вважаю безпідставними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не видали тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом є голослівними, оскільки як вбачається зі змісту відеозаписів він відмовився його отримати при складенні протоколу.

Обставини того, чи був ОСОБА_1 відсторонений від керування автомобілем, чи був його транспортний засіб переданий іншій особі для керування, не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та ці відомості не свідчать про незаконність вимог чи дій працівників поліції відносно порядку огляду, недійсність протоколу та жодним чином не впливають на висновок про винуватість цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ні в апеляційній скарзі, ні в поданій заяві до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях як події, так і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, переглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_1 , містять ознаки саме такого правопорушення, та його дії правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При прийнятті рішення про залишення постанови суду першої інстанції без змін, враховую також процесуальну поведінку ОСОБА_1 , починаючи з часу складання протоколу про адміністративне правопорушення по час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Так, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , складений 27.03.2019 року, копію якого згідно відомостей, що містяться у протоколі, - ОСОБА_1 отримав, тому останньому достеменно були відомі обставини, які містяться у протоколі (а.п. 1).

03.04.2019 року справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшла в провадження судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.п. 4).

17.04.2019 року суддею було прийняте рішення по суті (а.п. 7).

В той же час, ОСОБА_1 лише 13.05.2019 року звернувся до суду першої інстанції з заявою про ознайомлення з матеріалами провадження, тобто після спливу майже 2-х місяців з часу складання протоколу, незважаючи на його обізнаність про те, що справа буде перебувати на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області (а.п. 1, 10).

20.05.2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу на постанову судді від 17.04.2019 року, яка не містила його підпису (а.п. 13-15), про що було складено відповідний акт (а.п. 18), та з цих підстав, постановою суду апеляційної інстанції від 30.05.2019 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, з роз`ясненням права на повторне звернення після належного її оформлення (а.п. 23).

Звертаю увагу на те, що вся кореспонденція суду апеляційної інстанції була направлена на адресу апелянта, аналогічній тій, куди направлялась кореспонденція суду першої інстанції: АДРЕСА_1 (а.п. 24, 34), з особистим отриманням ОСОБА_1 всіх листів апеляційного суду (а.п. 27, 39,40).

Після підписання апеляційної скарги, 04.06.2019 року ОСОБА_1 було повторно направлено апеляційну скаргу на адресу місцевого суду (а.п. 29-34).

06.06.2019 року справа надійшла в провадження апеляційного суду (а.п. 35), де неодноразово була призначена до судового розгляду, зокрема на: 30.05.2019 року, 13.06.2019 року, 21.06.2019 року, 26.06.2019 року, 04.07.2019 року (а.п. 36, 38, 42, 44), проте судові засідання за клопотанням ОСОБА_1 переносились з метою наданні останньому права на реалізацією його участі в судовому засіданні, з причин зазначених апелянтом як надання йому часу для укладення договору з захисником, а також у зв`язку із його хворобою (а.п. 21, 41, 43).

Між тим, ОСОБА_1 не надано суду апеляційної інстанції жодного підтверджуючого документу щодо причин перенесення судових засідань. Захисник до участі у справі не залучався, договору про укладання правової допомоги апелянтом не подавалось, так само як й відповідних довідок щодо хвороби ОСОБА_1 .

Аналізуючи процесуальну поведінку ОСОБА_1 як в суді першої інстанції так й в суді апеляційної інстанції, останній, при наданні йому можливості бути присутнім під час апеляційного перегляду в судовому засіданні, таким право не скористався, незважаючи на те, що в апеляційній скарзі посилався на позбавлення його судом першої інстанції права приймати участь під час розгляду справи.

Вважаю, що така процесуальна поведінка особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому достеменно було відомо про час призначення справи до розгляду, та за клопотанням якого вже було неодноразово перенесені судові засідання, свідчить, що ОСОБА_1 зволікає своїми правами на відкладення судового засідання, які прямо передбачені ст. 268 КУпАП.

В той же час, ст. 277 КУпАП містить певні строки розгляду справ про адміністративне правопорушення як в судах апеляційної, так й в першої інстанції, а саме - 15 днів з дня одержання протоколу, а ст. 38 КУпАП встановлені строки накладення стягнення, що становлять - 3 місяці з дня вчинення правопорушення.

Оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, тобто перенесення судового засідання на інший час, вплинуло б на вказані строки (адміністративне правопорушення було вчинене 27.03.2019 року, а останнім днем накладення стягнення, у разі визнання особи винуватою, - 27.06.2019 року), то, чергове клопотання про відкладення судового засідання, свідчить про затягуванням строків розгляду.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що процесуальна поведінка особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дає підстави дійти висновку, що останній зловживає своїми процесуальними правами саме з метою уникнення від адміністративної відповідальності шляхом перебігу строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що підтверджується поданим ним на електрону адресу апеляційного суду, безпосередньо в день слухання справи - 04.07.2019 року, клопотанням з проханням закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за спливом строків.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням права на захист, без урахування всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни або скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.04.2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло