АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/403/19 Справа № 702/30/19 Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2019 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову судді Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БД № 385305 від 03.01.2019 року ОСОБА_3 03 січня 2019 року о 19 год. 50 хв., по вул. Санаторній в м. Монастирище Черкаської області, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Монастирищенського районного суду від 11 березня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. та одного року позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.

Не погодившись із постановою судді, захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, пояснення яких додані до протоколу про адміністративне правопорушення, та які були допитані в суді першої інстанції, вказали, що вони не були присутні під час безпосередньої відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, а їм про це повідомили працівники поліції.

Також захисник вказує, що поліцейським не було дотримано вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.11.2015 № 1452/735.

25 квітня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4, в якому він просить визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі, у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, що не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, а також клопотання адвоката ОСОБА_4 про закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Так, вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №385305 від 03.01.2019 о 20 год. 00 хв., складеного поліцейським Христинівського ВП ОСОБА_7, згідно якого ОСОБА_3 03 січня 2019 року о 19 год. 50 хв., по вул. Санаторній в м. Монастирище Черкаської області, керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП;

- пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відібраних інспектором СРПП № 1 Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 та інспектором Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9, відповідно, про те, що 03.01.2019 року в їх присутності водій ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду на місці зупинки та у медичному закладі для встановлення стану алкогольного спяніння;

- Акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаного свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_5, згідно якого водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та обгрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, досліджених в суді апеляційної інстанції та тих, що містяться в матеріалах провадження.

Посилання апелянта на порушення працівниками поліції вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, не підтверджені відповідними доказами.

Так, згідно п.п. 6-7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи направлення поліцейського про направлення водія для проходження огляду на стан спяніння до закладу охорони здоровя, що, на його думку, свідчить про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан спяніння, є безпідставними, оскільки таке направлення відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, надається лише при згоді особи пройти огляд на стан спяніння в установленому законом порядку.

У звязку із відмовою ОСОБА_3 від проходження огляду на стан спяніння, у працівників поліції були відсутні підстави для надання направлення на проходження огляду на стан алкогольного спяніння та відсторонення його від керування транспортним засобом.

Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснили, що про відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння ОСОБА_3 їх повідомили працівники поліції, а вони особисто не чули, як останній відмовлявся, не впливають на вирішення справи по суті, оскільки в матеріалах справи відсутні та не надані стороною захисту докази згоди ОСОБА_3 на проходження огляду на стан спяніння та проходження ним такого огляду. Отже, даний факт свідчить про наявність відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею також враховано позицію адвоката ОСОБА_4, викладену у клопотанні про закриття адміністративного правопорушення на підставі ст. 38 КУпАП, в якому він просить визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення закрити провадження у справі. Вказане клопотання фактично свідчить про визнання захисником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суддею місцевого суду було повно та обєктивно досліджено наявні у справі докази та винесено законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Що стосується накладеного судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_3 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, то воно відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, є розмірним скоєному адміністративному правопорушенню та особі правопорушника і не містить його альтернативних видів.

З огляду на викладене, суддя вважає, що постанова судді Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року щодо ОСОБА_3 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт та його захисник, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року, якою ОСОБА_3, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Биба