Справа № 212/1455/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ППП в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП у відношенні:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

встановив:

У провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії БД № 209900 від 13.02.2019 року про адміністративне правопорушення, 13.02.2019 року о 00 год. 10 хв., в м. Кривий Ріг Покровський р-н, по вул. Томська буд. 44, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, що притягується до адміністративної відповідальності були роз'яснені вимоги ст. 268 КУпАП України й зміст ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, останній неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, однак неодноразово надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи на інші дати.

Зокрема, 25 березня 2019 року о 10-14 годині ОСОБА_2 особисто подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи, який призначений на 27 березня 2019 року, через виїзд за межі Дніпропетровської області у відрядження, доказів на підтвердження відрядження до суду не подав.

26 березня 2019 року ОСОБА_2 повторно через канцелярію суду особисто подав клопотання про відкладення розгляду справи, який призначений на 27 березня 2019 року на іншу дату через перебування на лікуванні. До клопотання додав копію довідки амбулаторії №1 КУ «ЦПМСД №2»КМР №35 від 26.03.2019, з якої вбачається, що 25 березня 2019 року з 09-00 години до 11-00 годину ОСОБА_2 перебував на амбулаторному прийомі в КУ «ЦПМСД №2»КМР, та з 25.03.2019 знаходиться на амбулаторному лікуванні.

Крім того, з довідки КУ «ЦПМСД №2»КМР та клопотань ОСОБА_2 вбачається, що останній працює ФОП.

ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №, від 27.03.2019, ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець зареєстрованим не значиться.

Як вбачається із довідки КУ «ЦПМСД №2»КМР 25.03.2019 року ОСОБА_2 у період часу з 09-00 години до 11-00 години знаходився на амбулаторному прийомі в амбулаторії №1, в той же час, а саме о 10-14 годині 25.03.2019 року ОСОБА_2 особисто подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи через виїзд за межі Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з реєстру вхідної кореспонденції суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 з метою уникнення адміністративної відповідальності умисно затягує розгляд справи.

ОСОБА_3 ст. 268 КУпАП явка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не обовязкова, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 на підстав наявних у справі доказів, а також позиції ОСОБА_2, яка викладена у клопотанні останнього від 05.03.2019 року.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Частина 1 ст. 130 КУпАП визначає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

ОСОБА_3 ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно зясовує обставини справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини (далі - ЄКПЛ) та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невідємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при досліджені доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справах: OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53 та Швидка проти України від 30.10.2014 року), справи про адміністративні правопорушення даної категорії, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на позивачів (осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності) поширюються всі гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них.

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27.09.2001 р.). А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

ЄСПЛ завжди займав визначне місце, забезпечуючи право на справедливий суд (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 24; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §231). Ця гарантія є «одним з основних принципів будь - якого демократичного суспільства, відповідно до Конвенції» (Pretto and Others v. Italy (Претто та інші проти Італії), § 21).

Оскільки за змістом ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а юрисдикція їх поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян на національному рівні відведено саме судам.

Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суддя дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у судовому засіданні встановлена та підтверджується наданими до справи доказами, а саме:

- протоколом серії БД № 209900 від 13.02.2019 року про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано, що 13.02.2019 року о 00 год. 10 хв., в м. Кривий Ріг Покровський р-н, по вул. Томська буд. 44, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1, з ознаками алкогольного спяніння, а саме різкий запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків (а.с. 1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.02.2019 року (а.с. 2)

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які кожен окремо вказали, що 13.02.2019 року в їх присутності водій ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану спяніння (а.с. 3);

- рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 відповідно до якого, під час несення служби 13.02.2019 року, у екіпажі «Буран 116» в Покровському районі вул. Кропивницька 13.02.2019 року було зупинено транспортний засіб «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 У водія було виявлено ознаки алкогольного спяніння. Водій відмовився від проходження повного медичного огляду в установленому законом порядку в присутності двох свідків (а.с. 4);

- CD - диском, який оглянуто та безпосередньо досліджено суддею, у якому чітко зафіксовано керування водієм ОСОБА_7 транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2, пояснення останнього щодо вживання пива та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану спяніння у присутності двох свідків, ознайомлення ОСОБА_2 з правами та обовязками передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КупАП та складанням протоколу з вказанням дати та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, результатами огляду на стан спяніння та розяснення наслідків відмови від медичного огляду (а.с.6);

- довідкою інспектора ВАП полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП майора поліції ОСОБА_8 від 13.02.2019 року, вбачається що громадянин ОСОБА_2 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії ВВТ № 701725, категорії «В» (а.с. 5).

Судом встановлено узгодження показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рапорта поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 зі змістом запису бодікамери долученої до матеріалів справи.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик для допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у звязку з необґрунтованістю, оскільки наданим відеозаписом повністю зафіксовано дії працівників поліції після зупинки водія ОСОБА_2 13.02.2019 та його відмову від проведення медичного огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в лікаря нарколога для визначення стану спяніння, а письмові пояснення свідків не суперечать цьому відеозапису.

Виходячи із вищевикладеного, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у суді встановлена та доведена беззаперечними доказами, тому вважає достатнім та необхідним накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керуванням транспортним засобом в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» з правопорушника в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 24, 130, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя

постановив:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) на користь держави (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_9.

Суддя: О. Н. Борис