Номер провадження 33/816/146/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 760/29881/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 08 лютого 2019 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення, а пояснення свідків викладені на бланку, не є вільними і викликають сумнів. Також просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки в судовому засіданні участі не приймав, а рішення отримане ним засобами поштового звязку 18.02.2019.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 08.02.2019 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн. судового збору.

Відповідно до постанови судді, 10.11.2018 о 01:10 год. ОСОБА_5 керував автомобілем Audi A6 д.н.з. HFZ244 в м. Києві по бульвару В. Гавела, 22 з ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан спяніння в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР.

Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_3 в судове засідання 27.03.2019 не зявились і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду від них на час розгляду справи не надходило, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч.1 ст.285 КУпАП), а згідно ч.2 ст.294 КУпАП вона може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_3 не приймали участь у розгляді справи та не були присутніми при оголошенні суддею постанови і з її змістом захисник ОСОБА_3 ознайомився лише 18.02.2019, а тому, зважаючи на те, що він не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження даного рішення судді підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 343087 від 10.11.2018, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння в присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР та відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, факт вчинення водієм ОСОБА_5 правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, обєктивно підтверджується, крім зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, іншими доказами у справі, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10.11.1018, відповідно до яких в їх присутності водій ОСОБА_5 відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку;

- розпискою ОСОБА_8 від 10.11.2018 про зобовязання припарковати транспортний засіб Audi A6 д.н.з. HFZ244 в м. Києві по вул. Метробудівській, буд.11;

- рапортом інспектора поліції ОСОБА_9, відповідно до якого під час несення служби ним був зупинений транспортний засіб Audi A6 д.н.з. HFZ244, водій якого не увімкнув сигнал повороту при зміні напрямку руху, в ході спілкування з водієм ОСОБА_5 були виявлені ознаки алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), але останній відмовився від проходження огляду для визначення стану спяніння;

- відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського, з якого вбачається, що водій ОСОБА_5 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан спяніння за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоровя.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї норми Закону обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам. При цьому, досліджуючи під час апеляційного розгляду письмові пояснення вказаних вище свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення свідків містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об'єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Вказана правова позиція не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з'являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п.1 і п.п.«d» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у даному конкретному випадку, на переконання апеляційного суду, мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об'єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Наведені вище докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 про обставини події. При цьому, факт керування транспортним засобом, відмови від проходження огляду на стан спяніння в установленому законом порядку та наявності ознак алкогольного спяніння у поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов'язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а у відповідності до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп'яніння.

Так, установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст.266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п.3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп'яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоровя (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ також наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі».

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в отриманій ОСОБА_5 копії протоколу про адміністративне правопорушення посилання на частину ст.130 КУпАП, що тягне за собою недопустимість цього процесуального документу, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки ця обставина автоматично не створює ситуацію, за якої даний протокол є недійсним (а як доказ у справі недопустимим), оскільки при вирішенні цього питання слід виходити та враховувати істотність порушення прав і свобод водія ОСОБА_5 в даному конкретному випадку, що має важливе значення, так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення процесуальних документів та збирання доказів сторонами провадження у справі про адміністративне правопорушення є підставою для визнання цих документів і доказів недопустимими чи недостовірними.

Зокрема, у вказаному примірнику протоколу чітко зазначено про факт керування ОСОБА_5 автомобілем Audi A6 д.н.з. HFZ244 в м. Києві по бульвару В. Гавела, 22 з ознаками алкогольного спяніння та відмови останнього від проходження у встановленому порядку огляду на стан спяніння в присутності двох свідків, що може бути кваліфіковано виключно за ч.1 ст.130 КУпАП, так як відсутнє посилання на будь-які кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбачені іншими частинами цієї статті. При цьому, апеляційний суд враховує і той факт, що оригінал вказаного протоколу про адміністративне правопорушення не має вказаного недоліку і містить посилання на ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються усіма доказами в сукупності, а тому зазначена вище обставина є суто технічною помилкою, що не тягне за собою недопустимості чи недостовірності протоколу.

Таким чином, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а протокол про адміністративне правопорушення був розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозвязку разом із дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 суддею суду першої інстанції в повному обсязі були дотримані положення ст.ст.268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга його захисника без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Буринського районного суду Сумської області від 08.02.2019.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 08 лютого 2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуОСОБА_2.