н/п 3/174/132/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., з участю секретаря - Шарапової О.О., захисника- Шевчука О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення по ст.185 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Сергіївка Казанковського району Миколаївської області, громадянина України, працює водієм ГТВ філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГКХ», зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , -

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , 15.09.2019 року, приблизно о 10 годині 50 хвилин, знаходячись в громадському місті порушив ПДР, зупинившись на зупинці громадського транспорту на вул.Центральна,57, м.Вільногірська, Дніпропетровської області та на вимогу працівника поліції відмовився надати документи на транспортний засіб та називати свої анкетні дані, поводив себе агресивно, внаслідок чого у працівників поліції виникла підозра що він може знаходитися в розшуку, однак на неодноразові вимоги припинити свої дії не реагував, продовжував відмовлятися надати посвідчення водія та виходити з автомобіля, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав і пояснив, що 15.09.2019 р. приблизно о 10 годині, разом з дружиною їхали в автомобілі по вулиці Центральній, вона попросила зупинити біля магазину «Простор». Він під`їхав до «карману», що навпроти магазину та зупинився, дружина вийшла з машини та пішла до магазину. В цей час неподалік зупинилася патрульна машина поліції, з неї вийшли двоє працівників поліції, підійшли до нього, представилися та почали доказувати, що він порушив правила дорожнього руху. Він дійсно трохи заїхав на «змійку», що позначає зупинку автобусу, спитав, який за це штраф, поліцейський сказав, що 250 грн. і сплатити треба відразу. Таких грошей у нього із собою не було, тому на винесення постанови не погодився і став наполягати на складенні протоколу, де він міг би внести свої зауваження, а працівник поліції наполягав на складенні протоколу. Також, працівники поліції вимагали від нього надати водійське посвідчення, реєстраційне посвідчення та страховий поліс, але він був згоден надати ці документи тільки у разі складення відносно нього протоколу, однак поліцейський наполягав на складанні саме постанови. Працівники поліції говорили йому, що може він перебуває розшуку чи вкрав машину, потім наказали йому вийти з автомобілю. Він показав тільки водійське посвідчення, а решту не встиг. Хотів зняти все це на свій мобільний телефон, але йому не дали це зробити, поліцейський заборонив включати мобільний телефон, вдарив його в обличчя, він упав на сидіння, в цей час на одну руку йому наділи кайданки, від болю в руці став кричати та просив його відпустити, але вони не погодилися, як він опинився на вулиці, не пам`ятає. На його крики збіглися люди. Потім йому одягли кайданки, посадили в автомобіль та повезли в лікарню, як пояснили - на освідування, але при цьому не було понятих, тому він відмовився його проходити. Після цього його відвезли у відділ для встановлення особи. В нього був стрес та він почав мовчати. Потім прийшла його дружина, їй хтось зателефонував та сказав, щоб вона принесла його паспорт, після цього з нього зняли кайданки, склали постанову про порушення ПДР та протокол затримання, підписувати протокол він не відмовлявся, не міг, бо дуже боліла рука. Потім викликали «швидку», його відвезли в лікарню, де надали медичну допомогу. З приводу застосування до нього кайданок та спричинення тілесних ушкоджень працівниками поліції звернувся з заявою до начальника поліції, але отримав відповідь, що працівники поліції діяли правомірно, більше з цього приводу будь-куди з письмовими заявами не звертався. Штраф за порушення ПДР сплатив.

Свідок ОСОБА_2 показала, що знає ОСОБА_1 як мешканця міста. 15.09.2019 року знаходилась в центрі міста, почула крик людей та побігла до місця, де побачила, що в «кармані» навпроти магазину «Простор» стояло декілька автомобілів, хоча це зупинка для автобусу, де машинам зупинятись не можна. Побачила, що кричить жінка та просить поліцейських не чіпати її чоловіка. Чоловік, це був ОСОБА_1 лежав тулубом на задньому сидінні обличчям вниз, його ноги були на передньому сидінні, зверху нього був поліцейський, який одягав кайданки - одна рука ОСОБА_1 вже була в кайданках, поліцейський намагався притягти й другу руку та застебнути їх, а чоловік кричав. Вона запитала в поліцейського, чому він це робить, на що той відповів, що ОСОБА_1 порушив ПДР - зупинився на автобусній зупинці і вчиняє непокору працівникам поліції, але в чому вона полягає, не сказав. ОСОБА_1 кричав, говорив, що в нього травмована рука, але працівники поліції на це не зважали. Після цього ОСОБА_3 сказав, що вийде з автомобіля сам, працівник поліції його відпустив і він вийшов з машини на вулицю, де йому вдягли кайданки, посадили до патрульного автомобілю та повезли. Вона сіла в таксі та поїхала слідом. Приїхала у відділок, пересвідчилася, що ОСОБА_1 тверезий, з його слів довідалась, що суперечка між ним та працівниками поліції виникла через те, що він не погодився на винесення відносно нього постанови про порушення ПДР. В цей час приїхала дружина ОСОБА_1 , вона була дуже знервована, поводилась дуже емоційно, їй говорили їхати додому, запевняли, що чоловіка невдовзі звільнять. Поліцейський з чергової частини запитав ОСОБА_1 , чи потрібна йому медична допомога і викликав «швидку». Поїхали з ОСОБА_1 в лікарню, де він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, який показав, що він був тверезий. Біля магазину «Простор» працівники поліції процесуальні документи не складали, свідком вчинення непокори ОСОБА_1 працівникам поліції не була. У відділі поліції підписала протокол, що склали відносно ОСОБА_1 , підписала його, щоб його звільнили. Протокол підписував ще один чоловік. ОСОБА_1 підписувати протокол відмовлявся, мотивуючи тим, що в нього болить рука.

Свідок ОСОБА_4 показав, що 15.09.2019 року прийшов до банку «Аваль», в цей час почув на вулиці крики про допомогу, підійшов ближче, побачив машину ОСОБА_5 , якого знав раніше. Машина стояла передньою частиною трохи в «кармані», що призначений для зупинки автобуса, ОСОБА_1 лежав в машині на лівому боці, обличчям вниз, а поліцейській зверху нього, одна рука ОСОБА_1 була в кайданці, а іншу працівник поліції намагався притягти, щоб також вдягнути кайданки, ОСОБА_1 кричав, що йому боляче, сказав поліцейському: «Що ти робиш», а він відповів, що ОСОБА_1 не хоче виходити з машини. Зауважив поліцейському, що як ОСОБА_3 вийде, якщо він його тримає, другий поліцейський щось сказав тому, що був в машині, він ОСОБА_1 відпустив, останній виліз з машини, дав другу руку, одягнули кайданки і повезли у міськвідділ. Як зрозумів зі слів поліцейського, ОСОБА_1 не хотів виходити з машини. У ОСОБА_1 нічого спитати не встиг, його швидко посадили в машину і повезли.

Свідок ОСОБА_6 показала, що 15.09.2019 р. приблизно після 10 годині, з чоловіком їхали в автомобілі по місту, вона попросила зупинити біля магазину «Простор», він зупинився навпроти, вийшла з машини та пішла до магазину, але зайти в магазин не встигла. Побачила, що біля їхньої машини стоять двоє поліцейських та повернулася. Спитала, що трапилося, поліцейські нічого не відповіли, а чоловік сказав, що він наїхав на жовту лінію. Чоловік спитав у поліцейського, скільки треба сплатити за це порушення, поліцейський відповів, що 250 грн. Чоловік сказав, що нехай він складає протокол, тоді він заплатить штраф, але поліцейський сказав, що буде складати постанову, але чоловік наполягав на складанні протоколу. ОСОБА_7 зняти це на телефон, але поліцейський намагався вихопити в неї телефон, чоловік заступився за неї і тоді працівники поліції стали вимагати, щоб чоловік виходив з машини, але він не вийшов, але чому, не знає, після чого інший поліцейський навалився на чоловіка, надів на одну руку кайданки. Зібралися люди, чоловік вийшов з машини, на його другу руку одягли кайданки, посадили в службовий автомобіль та повезли у відділ, протокол на місці не складали. Конфлікт відбувся із-за того, що поліцейські наполягали на тому, щоб чоловік вийшов з машини, а він не вийшов. Чоловік на вимогу поліцейських показав документи, але не дав, хоча поліцейські казали документи їм дати, потім ці документи вона знайшла під машиною, мабуть, впали під час цих подій. Вважає, що працівники поліції поводили себе дуже некоректно.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 15.09.2019 р. ніс службу по охороні громадського порядку в м.Вільногірську. На повороті з вул.Привокзальна на вул.Центральну їх зупинив водій маршрутного таксі та повідомив, що на зупинці біля Палацу культури стоїть автомобіль, який перешкоджав йому висадити пасажирів. Поїхали туди, побачили автомобіль «Жигулі», за кермом якого був ОСОБА_1 , який стояв на місці для зупинки автобуса, що позначено дорожньою розміткою. Представилися, сказали йому, що перешкоджає висадці пасажирів. ОСОБА_1 це заперечував, йому було повідомлено, що буде розпочато розгляд адміністративної справи, але він відмовився назвати свої анкетні дані та надати документи, що посвідчують його особу, тобто посвідчення водія, а також документи на транспортний засіб - технічний паспорт на автомобіль. Також вимагали надати реєстраційний документ на автомобіль, він відмовився. В ході спілкування ОСОБА_1 показував якусь картку, але він не мав змоги ознайомитися з її змістом. Пред`явити документи - це значить показати їх, тримаючи у своїх руках, щоб можна було ознайомитися з їх змістом, а ОСОБА_1 показав якийсь документ і тут же сховав. Прізвище, ім`я та по батькові він також назвати категорично відмовився. ОСОБА_1 повідомили про затримання в порядку ст.261 КУпАП, вимагали вийти з машини, але він також відмовився, тому до нього застосували заходи фізичного впливу та спецзасоби у виді кайданок, що вважає у даній ситуації правомірним та доставили ОСОБА_1 до відділу, де склали постанову про порушення ПДР та протокол по ст.185 КУпАП. Паспорт ОСОБА_1 потім привезла його дружина. Під час цих подій проводилася відеофіксація на нагрудну камеру.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 285110 від 15.09.2019 року, ОСОБА_1 , 15.09.2019 року, приблизно о 10 годині 50 хвилин, порушив ПДР, зупинився на зупинці громадського транспорту на вул.Центральна,57, м.Вільногірська, відмовився надати документи на ТЗ та називати свої дані, поводив себе агресивно, виникла підозра що він може знаходитися в розшуку, на неодноразові вимоги припинити свої дії не реагував та продовжував відмовлятися надати посвідчення водія та виходити з автомобіля, тим самим здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції (а.с. 1).

Відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 15.09.2019 р., ОСОБА_1 був затриманий 15.09.2019 р. о. 10 год. 50 хв. у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та звільнений цього ж дня о 12 год. 30 хв. (а.с. 3).

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.09.2019 р., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 КУпАП України за здійснення 15.09.2019 р. стоянки автомобіля в зоні дії дорожньої розмітки 1.4-1.17, чим було порушено п. 15.9 ПДР та піддано штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 2), який ОСОБА_1 сплачено, що він підтвердив в судовому засіданні.

Вислухавши ОСОБА_1 , свідків, захисника, який просить провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, дослідивши письмові матеріали справи та відеозапис події правопорушення з камери поліцейського, суд дійшов наступного .

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ.

Таким чином, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи, тобто на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у передбачених законом випадках, і страховий поліс.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора з камери патрульного, що відтворений в судовому засіданні, ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліцейських ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовився назвати свої анкетні дані та пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки, і лише продемонстрував якийсь документ у виді картки, не надавши можливості поліцейським ознайомитися з його змістом.

Такі дії ОСОБА_1 , на думку суду, не можуть бути розцінені як належне виконання ним вищевказаних вимог закону, оскільки поняття пред`явлення поліцейським вказаних документів та демонстрація їх наявності не є тотожними, і для того, щоб виконати вищевказані вимоги закону, водій зобов`язаний якнайменше показати працівнику поліції документи у розгорнутому вигляді та надати можливість ознайомитися у повному обсязі з їх змістом, чого ОСОБА_1 не зробив.

До того ж, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зазначав про готовність пред`явити поліцейським документи лише після доведення йому ними вчинення порушення правил дорожнього руху, при цьому, на пропозицію поліцейських ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вийти з автомобіля та пересвідчитися у тому, що він зупинився на місці для зупинки автобусу, не погодився.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах діючих законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

До того ж, відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення від 15.09.2019 р., ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст.122 КУпАП, свою винуватість останній не заперечує, постанову не оскаржував та сплатив штраф у встановленому порядку.

Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними у Постанові ВС від 25.09.2019 р. (справа № 127/19283/17) та Постанові ВС від 15.03.2019 р. (справа №686/11314/17).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_1 в зв`язку з порушенням ним ПДР України і їх неодноразово висловлені на адресу ОСОБА_1 вимоги назвати свої анкетні дані та пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, були пов`язані саме з вчиненням останнім адміністративного правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому вказані вимоги працівників поліції є правомірними, а своєю категоричною відмовою надати будь-які документи та назвати свої анкетні дані, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.4 ПДР України, що унеможливило складання працівниками поліції на місці події будь-яких процесуальних документів, тому поліцейськими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обґрунтовано було прийнято рішення про доставлення ОСОБА_1 до відділу поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення, що передбачено вимогами ст.ст.259, 260 КУпАП та затримання останнього в порядку ст.261 КУпАП, однак ОСОБА_1 з автомобілю вийти також відмовився у категоричній формі, внаслідок чого до нього були застосовані заходи фізичного впливу та спецзасоби у виді кайданок, після чого ОСОБА_1 був доставлений до Вільногірського ВП, де відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП та постанова по ст.122 КУпАП, яка останнім не оскаржувалася і факт порушення ПДР України не заперечується.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Своєю категоричною відмовою від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог поліцейських ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які знаходилися при виконанні ними своїх службових обов`язків щодо пред`явлення вищевказаних документів та вимоги вийти з автомобілю з метою його адміністративного затримання та доставлення до Вільногірського ВП для складення протоколу, ОСОБА_1 продемонстрував явну зневагу до осіб, які охороняли громадський порядок, і таким чином, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Оскільки даний судовий розгляд здійснюється судом в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, суд не входить в оцінку правомірності дій працівників поліції щодо застосування до ОСОБА_1 заходів фізичного впливу та спецзасобів при його адміністративному затриманні.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 при судовому розгляді справи не встановлено.

З врахуванням обставин справи та особи правопорушника, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. підлягає стягненню з правопорушника на користь держави.

Керуючись ст.ст. 40-1, 185, 284, 285 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 (сто тридцять шість) гривень.

Перерахування провести на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Строк пред`явлення документа для примусового виконання - протягом 3 місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя: підпис А.А.Борцова