Справа № 365/345/19 Номер провадження: 3/365/83/19
ПОСТАНОВА

іменем України

22.07.2019 смт. Згурівка Київської області

Суддя Згурівського районного суду Київської області Денисенко Н.О.

секретар судового засідання Матвієнко Н.В.

за участі захисника Хміля В.М.

розглянувши в залі судового засідання справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працездатного, працюючого в ТОВ «Сем-технолоджи» м. Київ на посаді директора, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом від 25 травня 2019 року значиться, що25 травня 2019 року приблизно о 18 годині 40 хвилин поблизу будинку № 8 по вулиці І.Кирія в смт. Згурівка Київської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння. Вийшовши із транспортного засобу, категорично відмовився виконувати законну вимогу поліцейського пред`явити документи згідно з п. 2.4 ПДР України. При цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожуючи фізичною розправою. В ході спілкування йому було надано можливість заспокоїтися, після чого він раптово вибіг на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. При цьому категорично відмовлявся виконати законну вимогу поліцейських не бігати по проїжджій частині. До громадянина була застосована фізична сила та спецзасоби «кайданки», із 18 год. 50 хв. до 19 год. 25 хв. у встановленому законом порядку. Після чого його було затримано та доставлено до Згурівського РВ для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів.

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

ЄСПЛ з метою справедливого провадження та дотримання статті 6 Конвенції вважає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Лучанінова проти України», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Озтюрк проти Німеччини», «Лутц проти Федеративної Республіки Німеччини», «Лауко проти Словаччини» та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України»).

Крім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» (п. 21) Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ст. 129 Конституції України та за аналогією закону здійснювалось повне фіксування судового засідання технічними засобами.

Прокурор, повідомлений про розгляд справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

У письмових запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 посилається на те, що 25.05.2019 приблизно о 17 годині 30 хвилин він повертався на автомобілі «Фольксваген» з магазину додому по вулиці І.Кирія, буд. 8 в смт. Згурівка Київської області. Заїхав на подвір`я та пішов до вбиральні. Повернувшись, побачив на своєму подвір`ї двох поліцейських, які нічого йому не пояснили та зухвало вели розмову з ним та його дружиною. З метою уникнення конфлікту він попросив їх залишити територію садиби, супроводжуючи до воріт. Вийшовши за межі воріт, працівники поліції скрутили його, одягли на нього кайданки, силоміць посадили у свій автомобіль та відвезли у відділення поліції. При цьому він отримав тілесні ушкодження.

Очевидцями цих подій були його дружина ОСОБА_2 та двоє підрядників, що приїхали до нього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У автомобілі дружина повідомила йому, що після того як його посадили в автомобіль, один із працівників поліції видер з її рук його гаманець із документами та грошовими коштами. У відділенні поліції він перебував приблизно годину без повідомлення йому причини затримання.

З матеріалів справи очевидно вбачається, що працівники поліції не складали щодо нього протокол затримання відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на місці затримання не перебували, що підтверджують очевидці цієї події ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Протокол не містить зазначення конкретних вимог, які були висунені працівниками поліції і в чому саме проявляється злісність непокори. У ньому також не розкрита об`єктивна сторона правопорушення. Його суть викладена формально.

Під час розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав повністю, заперечував саму подію правопорушення та стверджував, що матеріали справи сфальсифіковані працівниками поліції та надав поясення, аналогічні його письмовим запереченням.

Свідок поліцейський ОСОБА_7 надав пояснення, аналогічні викладеному у протоколі. Також зазначив, що підставою затримання та застосування кайданок стала поведінка ОСОБА_1 , який вибіг на проїжджу частину дороги, чим перешкоджав руху транспорту. Зокрема автомобілю «Фольксваген» білого кольору, водій якого відмовився від надання пояснень, проте з пасажирами приїхав до відділення поліції. Пасажири транспорту свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали пояснення та підтвердили обставини, зазначені у потоколі. Особи свідків були встановлені лише з їхніх слів.

ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції заспокоїтись не реагував, говорив, що коли його не залишать у спокої, створить загрозу своєму життю. У подальшому хапав їх за формений одяг, про що він зазначив у рапорті та підтверджується письмовими поясненнями свідків, у грубій формі виражався на адресу працівників поліції та погрожував фізичною розправою. Відеозапис події вівся із реєстратора службового автомобіля, оскльки нагрудна камера стояла на зарядці. Дружина ОСОБА_1 надала їм документи (посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) у відділенні поліції.

Під час розгляду справи були переглянуті копії записів на DVD-дисках, надані захисником, зі справи № 365/283/19, з відповідними відеозаписами змісця події, зробленими працівниками поліції, із яких вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на узбіччі дороги, фіксував події на мобільний телефон, намагаючись з`ясувати прізвища поліцейських та причину їхнього приїзду. Хтось із працівників поліції повідомив ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено адміністративний матеріал та викликано до суду, побажав щасливого дня. Після цього хтось сказав, що «він вже за двором та можна пробивати машину» та запис різко зупинився.

Із іншої частини відеозапису вбачається, що поліцейський, тримаючи у руках пустий бланк протоколу, повідомив ОСОБА_1 про те, що стосовно нього будуть складені адміністративні матеріали за статтями 130 та 185 КУпАП та запитав, чи буде він їх підписувати, після чого попрощався.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Статтею 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Виходячи з конституційного принципу поділу влади, завдань та функцій судочинства, будь-яка зміна формулювання суті правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, недопустима і є порушенням встановленого у державі правового порядку, а також порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 251 КУпАП вбачається, що обов`язок по збиранню доказів покладається на особу (органи), які складають протокол про адміністративне правопорушення і оформляють відповідний матеріал. Суд лише оцінює докази з точки зору їх достатності, достовірності, допустимості і належності.

При цьому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення їх в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Захисник посилався на обставини, викладені у письмових запереченнях ОСОБА_8 . Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути прийнятий до уваги, а його підзахисний притягнутий до адміністративної відповідальності. Зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук, чого працівники поліції не дотрималися. Відповідно до вимог ст. 29 Конституції України особі повинно бути невідкладно повідомлено про мотиви затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання користуватися правничою допомогою захисника, чого не виконали поліцейські. ОСОБА_8 був затриманий, проте відповідний протокол не складався та у матеріалах справи відсутній. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 № 8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" злiсною непокорою є вiдмова вiд виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконаннi ним службових обов`язкiв, що не мало місце.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений заднім числом, а не на місці події. Про нього взагалі не повідомили його підзахисного. Докази того, що ОСОБА_8 вийшов на дорогу, відсутні. Особи свідків не встановлені. У протоколі, як і у рапорті поліцейського, не зазначено, що ОСОБА_8 неодноразово повторювали про порушення громадського порядку. Відеозапис не містить відомостей щодо свідків, зазначених у протоколі, які не прибули на виклик суду, та автомобіля.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка, переглянувши відео, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши думку захисника, вбачається за необхідне закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, зокрема злісної непокори законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всі перелічені в ній відомості, необхідні для вирішення справи, а без їх наведення належної сили не має.

Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, що поліцейські при виконанні ними службових обов`язків висловили вимогу ОСОБА_8 або законне розпорядження, як передбачено диспозицією ст. 185 КУпАП, у зв`язку з якими ОСОБА_8 вчинив злісну непокору.

У протоколі не зазначено, на адресу яких конкретно осіб ОСОБА_8 висловлював погрози та образи та хапав за одяг.

Розглядаючи справу у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, враховуючи, що суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не вбачається підстав для визнання того факту, що ОСОБА_1 хапав працівників поліції за формений одяг, оскільки протокол не містить таких даних, як не зазначено й учасників дорожнього руху, яким було створено перешкоди у русі, зокрема марка та реєстраційний номер автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 посилається при цьому на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд з метою дотримання принципів безпосередності дослідження доказів, рівності сторін перед судом, змагальності, права на захист від пред`явленого звинувачення, а також з дотриманням положень ст. 6 Конвенції, за клопотанням захисника викликав для допиту зазначених свідків.

Ці свідки обвинувачення були належним чином повідомлені про день, місце та час розгляду справиза зазначеними ними адресами, про що свідчать поштові відправлення, які були повернуті суду. Однак на виклик не з`явились, причини неявки не повідомили та не отримали судових повісток, ОСОБА_5 - оскільки невірна адреса, ОСОБА_6 - з інших причин. Їхні особи не були встановлені працівниками поліції, що підтвердив ОСОБА_7 та вбачається із письмових пояснень, які написані ним.

Ці обставини не тільки позбавляють суд можливості допитати свідків та оцінити їхні пояснення відповідно до положень ст. 252 КУпАП, але й ставлять під сумнів факт існування цих свідків - очевидців події. З наведених підстав суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допит яких неможливо провести в судовому засіданні з наведених вище підстав та надати їм оцінку, не можуть слугувати доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 3 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пункти 1 і 3 «d» статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Відтак підлягають критичній оцінці й пояснення свідка ОСОБА_7 щодо цих обставин, а також погроз на адресу працівників поліції та хапання їх за формений одяг, оскільки такі обставини не підтверджені об`єктивними даними. Натомість із рапорта поліцейського ОСОБА_7 від 25.05.2019 на ім`я начальника Згурівського відділення поліції вбачається, що поліцейські зверталися до ОСОБА_1 із проханнями. Натомість як із протокола про адміністративне правопорушення, так і з рапорта поліцейського не вбачається, що працівники поліції зверталися до ОСОБА_1 із наполегливими, неодноразово повтореними законними вимогами чи розпорядженнями.

Вбачається, що частина відеозаписів зроблена не на реєстраторі службового автомобіля, оскільки автомобіль не рухався. Проте з певного епізода ввімкнувся також звукозапис події та відбувалася зйомка вже з переміщенням кадрів. Переглянуті записи не містять даних про те, що працівники поліції висували якісь законні вимоги ОСОБА_1 та були присутні свідки подіїОСОБА_5 та ОСОБА_6 та інші транспортні засоби, крім службового автомобіля поліції.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожуючи фізичною розправою. Однак такий виклад фактичних обставин не узгоджується зі складом адміністративного порушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Через зазначені вище суперечності виникає сумнів щодо правильності викладення у протоколі обставин інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Також адміністративний матеріал та надані захисником відеозаписи не містять доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення у присутності ОСОБА_1 та відмови останнього від його підписання.

Отже протокол про адміністративне правопорушення, який є основним джерелом доказів, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а відтак є таким, що не ґрунтується на належних доказах.

Сторона захисту не заявляла клопотання про допит ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як свідків. Відтак письмові пояснення цих осіб суд не приймає як належні докази та відхиляє.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що подія мала місце приблизно о 17 годині 30 хвилин, а не о 18 годині 40 хвилин, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Проте ці обставини спростовуються відеозаписом, де зазначений час відповідає даним цього протоколу.

Інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили обставини вчинення правопорушення, не здобуто.

На підставі викладеного вище вбачається, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті та унеможливлює винесення постанови про визнання особи винною.

На підставі викладеного і керуючись ст. 247Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ОСОБА_1 за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення постанови.

Суддя Н.О. Денисенко