Провадження № 33/4820/120/19
Справа № 671/5/19 Головуюча в 1-й інстанції Ніколова С. В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, з участю секретаря судового засідання Габая А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, його захисника ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2019 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2019 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працює водієм в ТОВ «Агробізнес», одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 27 грудня 2018 року о 23год. 45 хв. перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на автомобільній дорозі М-12 Стрий Знамянка 213 км.+700 м., керував транспортним засобом «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_2 просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що подав письмову заяву про визнання вини, оскільки не в повній мірі зрозумів свої права. Розгляд справи відбувся у його відсутність, хоча він мав намір брати участь в судовому засіданні з метою надання пояснень та заперечень. Вказує, що суд порушив його право на захист та справедливий судовий розгляд. Судом не враховано обставин, що він працює водієм на підприємстві та робота водія є єдиним джерелом заробітку, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, був призваний до Збройних Сил України, є учасником АТО та перебуває на військовому обліку на посаді водія. Працівниками поліції не розяснено його права і порядок проходження огляду на стан спяніння. В протоколі не вказано технічної характеристики приладу «Драгер», не зазначено результату показників приладу, що вказувало б на перевищення допустимої норми та не зазначено, що ОСОБА_2 не був згідний із показниками приладу. В матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного спяніння. Вказує, що працівниками поліції порушено Інструкцію про порядок оформлення матеріалів та Інструкцію про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного спяніння. Поліцейськими не доведено факту керування транспортного засобу, а долучений відеозапис не може рахуватись належним та допустимим доказом. В протоколі не зазначено, на підставі яких ознак проводився огляд на стан алкогольного спяніння. В судове засідання не було викликано свідків, а матеріали, які направлені до суду щодо ОСОБА_4, не мають ніякого відношення до апелянта. Також зазначає, що від керування транспортним засобом апелянта не відсторонювали.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обовязковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд розглянув справу у відсутність апелянта, без виклику в судове засідання, як підстави для скасування судового рішення, не можуть бути враховані апеляційним судом.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про слухання справи, що підтверджується наявною в матеріалах розпискою (а.с. 11). Також, у вказаний день розгляду справи апелянт зявився у Волочиський районний суд Хмельницької області, де особисто подав заяву про визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення та просив призначити покарання у мінімальному розмірі штрафу (а.с 13), що свідчить про його обізнаність про розгляд справи, проте не скористався своїм правом взяти участь у розгляді справи.

Відтак, за таких обставин, в випадку нез'явлення особи, що притягується до відповідальності, що була повідомлена про слухання справи, однак не побажала взяти участь в цьому судовому засіданні, в суду першої інстанції відповідно до ст.268 КУпАП були всі підстави для розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин підстави для скасування постанови суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 відсутні.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_2, що судом було позбавлено його права взяти участь в судовому засіданні та надати пояснення, позаяк такі твердження суперечать вищевказаним обставинам, матеріалам справи.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його права на захист, він був позбавлений можливості давати пояснення, подавати докази на увагу не заслуговують. Апелянт відповідно до вимог чинного законодавства отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, своїм підписом у протоколі підтвердив факт розяснення йому поліцейським прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Також ОСОБА_2 розяснено його права і в суді першої інстанції, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про ознайомлення його з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності (а.с.12).

При розгляді справи щодо ОСОБА_2 порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, допущено не було.

Відповідно до положень п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 27 грудня 2018 року був складений інспектором роти №3 ДПП в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_5, того ж дня, о 23 год. 45 хв. на автодорозі М-12 Стрий Знамянка 213 км.+700 м., ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, що підтверджується результатом огляду за допомогою спеціального приладу Drager alcotest 6810, прилад № ARCD-0515, ARCC №5069 з результатом 2,32 ‰ (а.с. 3), відеозаписом (а.с. 6), актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.4).

Твердження апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог законодавства, що є підставою для скасування постанови суду, на увагу не заслуговують, в протоколі чітко зазначено суть вчиненого правопорушення; будь-яких зауважень з приводу змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не виказував, що посвідчено його особистим підписом (а.с. 1) та на роздруківці приладу, з використанням якого проводився огляд (а.с. 3). В протоколі визначено зміст правопорушення, що особа керувала автомобілем в стані спяніння, при цьому необхідності зазначення в протоколі кількості проміле алкоголю не було.

Ті обставини, що в супровідному листі до суду помилково зазначено імя правопорушника «Сергій», не спростовують висновків суду першої інстанції, зважаючи, що в протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківці та акті огляду зазначено вірно імя апелянта та предметом розгляду судом першої інстанції був складений щодо ОСОБА_2 протокол.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані спяніння, згідно з ознаками такого стану, зокрема, в разі наявності запаху алкоголю з порожнини рота.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції не викликав свідків, на увагу не заслуговують, оскільки в суду не було необхідності для їх виклику та допиту, зважаючи, що апелянт визнав факт вчинення правопорушення, про що свідчить подана ним власноруч заява до суду (а.с. 13).

Апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було необхідності у виклику свідків, присутніх під час огляду, з приводу обставин огляду, зафіксованих на відео. Доводи апелянта про неповне з'ясування судом таких обставин, не приймаються до уваги, зважаючи на факт встановлення перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується даними акту огляду, протоколу, відеозапису.

Не йдеться про виклик свідків і в апеляційній скарзі, не встановлено таких і апеляційним судом, оскільки будь-яких сумнівів у тому, що під час огляду на місці зупинки транспортного засобу не було двох свідків, у апеляційного суду не має, зважаючи на те, що апелянт в апеляційній скарзі не оспорює факту проходження огляду на місці зупинки в присутності двох свідків, присутність обох свідків під час проходження огляду чітко зафіксована на відеозаписі.

Твердження апелянта, що поліцейськими не доведено факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, що той сидів в своєму автомобілі і нікуди не рухався, не знайшли свого підтвердження, позаяк суперечать даним наявного в матеріалах справи відеозапису.

Як видно з долученого поліцейськими до справи відеозапису фіксування порушення, дослідженого судом першої інстанції та апеляційним судом, ОСОБА_2 рухався на автомобілі «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1. Коли працівники поліції його зупинили, він сидів в автомобілі на передньому сидінні. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_2 в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, під час якого було встановлено факт перебування у стані алкогольного спяніння (покази тесту 2,32 %о). Будь-яких зауважень з приводу результату огляду від апелянта не надходило.

В провадженні відсутні будь-які обєктивні дані, які б вказували, що ОСОБА_2 не погоджувався з результатами огляду на стан спяніння, проведеного на місці зупинки. Відсутність в справі направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного спяніння не спростовують висновків суду першої інстанції, зважаючи, що таке направлення видається в разі незгоди водія з результатами огляду на місці зупинки, однак матеріали провадження не містять доказів, що ОСОБА_2 оспорював результати огляду, проведеного поліцейськими на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, про що також свідчить відсутність з цього приводу зауважень в протоколі, відтак і підстав для направлення його для проведення огляду в медичному закладі не було.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, які є належними та допустимими, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_2П у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При розгляді справи щодо ОСОБА_2П порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі та в апеляційному суді мотивів, як і недотримання працівниками поліції процедури проведеного огляду, допущено не було.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає в разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, вказані обставини були відображені в складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення. Ті обставини, що в протоколі не відображено ознак, які б вказували про вживання особою спиртних напоїв, не вказують на невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, в чому намагається переконати апелянт апеляційний суд, позаяк необхідність відображення працівником поліції ознак, на підставі яких працівники поліції вважають, що особа перебуває в стані алкогольного спяніння, є тоді, коли щодо особи складається протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, - про відмову від проходження відповідного огляду на стан спяніння. Також апеляційний суд зауважує, що ознаки, які вказували про вживання ОСОБА_2 спиртних напоїв та давали працівникам поліції право вимагати від водія пройти огляд, зазначені в акті огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2), а також чітко зафіксовані відеозаписом.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських під час проведення огляду ОСОБА_2П на стан спяніння, складення відповідних документів за наслідками такого огляду. Порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, не виявлено, зважаючи на відсутність у всіх присутніх під час огляду будь-яких заперечень з приводу, як результатів огляду, так і використаного приладу під час огляду.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги, що огляд ОСОБА_2П на стан спяніння був проведений поліцейськими з порушеннями вимог законодавства, тому відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, такий огляд є недійсним, що тягне за собою скасування постанови суду першої інстанції, з закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відсутність в справі даних щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом, свідчить лише про відсутність таких даних та аж ніяк не спростовує висновки з приводу факту керування транспортним засобом ОСОБА_2П в стані алкогольного спяніння в місці та час, зазначені у протоколі. Тому відсутність в справі протоколу про тимчасове затримання та відсутність з цього приводу відповідних записів у протоколі про адміністративне правопорушення, на переконання апеляційного суду, не вказує про наявність підстав для закриття провадження у справі в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2П складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Погоджуючись з обраним видом та розміром стягнення, апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає, що судом обґрунтовано призначене стягнення в виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене місцевим судом стягнення є достатнім для виховання ОСОБА_2П та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт працює водієм на підприємстві та керування автомобілем є єдиним джерелом його заробітку, не вказує на наявність підстав для скасування постанови та закриття провадження чи помякшення стягнення, зважаючи на безальтернативність стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Підстави для скасування чи зміни постанови місцевого суду відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2019 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_2П - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя