Справа№ 761/5324/18 Головуючий у 1 інстанції Фролова І.В.
Провадження № 33/824/2459/2019 Головуючий у 2 інстанції Гайдай Р.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 гривні 40 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 03 лютого 2018 року приблизно о 05 годині 40 хвилин керував автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Нижній Вал, 3а, в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», в присутності двох свідків, результат позитивний, 0,65 проміле, тест №442.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 27 березня 2019 року з відповіді Управління патрульної поліції у м. Києві від 26 березня 2019 року, йому стало відомо, що 13 квітня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 12 квітня 2019 року ним по пошті на адресу суду була направлена заява про видачу йому копії оскаржуваної постанови, проте копія постанови направлена не була. Його захисник лише 15 травня 2019 року отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується наявними матеріалами справи. Апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений ним з поважних причин, оскільки до 15 травня 2019 року він не отримував копію постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, в тому числі в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та призначення штрафу як водію - скасувати та закрити провадження у справі, в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП як іншої особи за вчинення 03 лютого 2018 року адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 130 КУпАП, п. 2.9а ПДР України, оскільки були неповно з`ясовані обставини справи, у зв`язку з чим, його позбавили прав, якими він не володіє. Суд першої інстанції, застосовуючи до нього основне покарання у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом як до водія, не взяв до уваги, що він не був водієм в розумінні ПДР, і якщо суд і вважав його винним, він мав право застосовувати до нього інше покарання як до іншого суб`єкта правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт вказав, що відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС України посвідчення водія станом на 21 березня 2019 року йому не видавалося, тобто посвідчення водія йому не було видано станом на 03 лютого 2018 року та станом на дату винесення оскаржуваної постанови. Таким чином, на думку апелянта, суд не мав права застосовувати до нього покарання як до водія, якщо вважав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тернову В.О., котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Достовірність доказів, що були перевірені при розгляді справи в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина доводиться наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 109696 від 03 лютого 2018 року, згідно якого 03 лютого 2018 року приблизно о 05 годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Нижній Вал, 3а, в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», в присутності двох свідків, результат позитивний, 0,65 проміле, тест № 442;

- роздруківкою тесту «Драгер Алкотест 6820», відповідно до якого, результат тесту 0, 65 %;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0, 65 % проміле;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 03 лютого 2018 року, котрі підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та вказали, що в їх присутності водій ОСОБА_1 погодився, у встановленому законом порядку, пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 0,65 %.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 130 КУпАП, п. 2.9а ПДР України, оскільки були неповно з`ясовані обставини справи, у зв`язку з чим, його позбавили прав, якими він не володіє, то вони є слушними.

Із відповіді Головного сервісного центру МВС від 25 березня 2019 року встановлено, що згідно з обліковими даними МВС станом на 21 березня 2019 року посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавалося.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, порушив вимоги закону, оскільки наклав стягнення, яке не могло бути застосовано.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова місцевого суду відносно ОСОБА_1 підлягає зміні, а тому зрезолютивної частини оскаржуваної постанови слід виключити позбавлення права ОСОБА_1 керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Щодо доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, то вони є також слушними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити, виключити з резолютивної частини постанови призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай