Справа № 344/2124/19
Провадження № 33/4808/192/19
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.02.2019 року о 02 год. 28 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Вовчинецька, 192, керував транспортним засобом Фольксваген Пасат, д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в Івано-Франківському ОНД за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9"а" Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП..

На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності, що є порушенням його прав.

Вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду, оскільки така відмова не ґрунтується на вимогах закону.

Не погоджується із мотивами ухвалення судового рішення суду, оскільки вважає, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що у вказаний день та час саме він керував транспортним засобом.

Вважає, що відсутні відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та пояснення свідків, які підтверджують факт керування автомобілем, а тому їх свідчення не є належними доказами у справі та не зафіксовано факту його керування транспортним засобом.

Сам протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, вважає, складений з порушенням вимог до його складання та відповідної Інструкції.

Вказує на те, що його захисником було здійснено запит до медичної установи про надання акту медичного огляду щодо виявлення стану наркотичного сп`яніння та інформації щодо лабораторної діагностики з метою уточнення наявних речовин впливу.

Вказує на те, що зі змісту відповіді Івано-Франківського ОНД від 08.04.2019 року №01-7/262 та додатків, зокрема п.п. 21-22 Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 33 від 01.02.2019 року вбачається, що о 03 год. 20 хв. у ОСОБА_1 було відібрано для лабораторної діагностики сечу. Разом з тим, дата заповнення вищезазначеного акту лікарем ОСОБА_2 з висновком та діагнозом за результатами огляду вказана 01.02.2019 року 03 год. 15 хв., в той час, як результати лабораторних тестів та заключний діагноз датовані лікарем ОСОБА_3 11.02.2019 року, тобто через 10 днів після проведення огляду та лабораторних тестів.

Таким чином, вважає, що акт медичного огляду щодо нього та висновок щодо результатів огляду на стан сп`яніння складені з порушенням відповідних вимог, у зв`язку з чим вони вважаються недійсними, що стало підставою для того, щоб він відмовився від підпису про ознайомлення з результатами огляду.

Вважає, що суд відступив від принципів повноти та об`єктивності розгляду справи, а тому прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить викликати в судове засідання свідків патрульних поліцейських, дослідити відповідь надану Івано-Франківським ОНД та акт медичного огляду.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Винник Ю.Г. не з`явились до суду апеляційної інстанції, не повідомили про причини своєї неявки, не подали клопотання про відкладення розгляду справи, незважаючи на те, що неодноразово були повідомлені судом про розгляд справи в апеляційній інстанції.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи та зловживаючи своїми процесуальними правами не з`явився до суду.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово приймав заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Так, зі змісту матеріалів справи вбачається, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності знаходилась на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з 07.02.2019 року. Судове засідання від 12.03.2019 року було відкладено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 подав клопотання про надання йому часу для вибору захисника. Однак, в наступне судове засідання 02.04.2019 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у розписці, що міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Разом з тим, 29.03.2019 року ОСОБА_1 було подано клопотання про надання для ознайомлення матеріалів справи, а 02.04.2019 року подано клопотання про направлення справи для розгляду до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Судом зазначено, що незважаючи на те, що судове засідання, що було призначено на 12.03.2019 року, було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 з метою вибору захисника, останній вказаним правом не скористався та не надав суду дані про укладення договору про надання правової допомоги із адвокатом. 01.04.2019 року ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи.

В судове засідання, що було призначене на 02.04.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак о 09:03 год. подав через канцелярію суду клопотання про зміну підсудності розгляду справи, яким просив передати справу до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за місцем його проживання.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність клопотання про зміну підсудності та відмовив у його задоволенні, керуючись ч.1 ст.276 КУпАП, вказавши на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передача справи за місцем проживання порушника на підставі ч.2 ст.276 КУпАП є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розташований на недалекій відстані від Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не мав перешкод для явки до суду.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи та обґрунтовано розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та можливість розглянути справу без їх участі.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`явився в судове засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи свідчить про те, що він продовжує зловживати своїми процесуальними правами та безпідставно затягує розгляд своєї апеляційної скарги в апеляційній інстанції.

Зокрема, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначався на 25.04.2019 року, на 14.05.2019 року, на 30.05.2019 року, на 13.06.2019 року та на 01.07.2019 року і судом приймались встановлені законом заходи, щодо повідомлення апелянта про розгляд його апеляційної скарги. Однак, жодного разу ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки і бажання бути присутнім під час розгляду його апеляційної скарги у судовому засіданні апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції 25.04.2019 року та 14.05.2019 року з`явився захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Винник Ю.Г., який вказував на те, що ОСОБА_1 з поважних причин не зміг з`явитися до суду і не заперечував проти розгляду справи за відсутності апелянта у зв`язку з чим суд з метою забезпечення права на участь в суді апеляційної інстанції за власною ініціативою відкладав розгляд справи. Однак, в судові засідання на 30.05.2019 року , на 13.06.2019 року та на 01.07.2019 року адвокат Винник Ю.Г. не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

За таких обставин, приймаючи до уваги процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Винника Ю.Г., враховуючи, що вони обізнані про те, що в провадженні Івано-Франківського апеляційного суду розглядається вищевказана апеляційна скарга, не звернулися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, керуючись ст.294 КУпАП відповідно до якої участь правопорушника та його захисника під час розгляду справи в апеляційній інстанції не є обов`язковою, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі апелянта та його захисника.

При вирішання вищевказаного питання , апеляційний суд приймає до уваги , що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що розгляд справи повинен відбуватися у розумні строки та те, що діючим КУпАП встановлені скорочені строки щодо розгляду справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності та відносно виконання вищевказаних рішень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №294382 від 01.02.2019 року, висновком Івано-Франківського ОНД щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.02.2019 року, який підтверджує, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, а також переглянутими в судовому засіданні відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, що оформляли матеріали про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №294382 від 01.02.2019 року, складеного уповноваженою особою командиром взводу 1 роти УПП у Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Курган М.А., 01 лютого 2019 року о 02 год. 28 хв. по вул. Вовчинецька, 192, у м. Івано-Франківську водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольцваген Пасат » д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21, чим порушив п.2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , правопорушнику роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

У графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від надання пояснень відповідно до ст.63 Конституції України.

У ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду справи не було встановлено даних, які б підтверджували апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку працівників поліції та фальсифікації даних протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено поліцейським відразу після отримання висновку про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння і останній погодився з вказаним висновком, про що свідчить відеозапис з нагрудної камери працівника поліції.

При цьому, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, встановлено факт його добровільного проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі, ознайомлено із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 ознайомився та підписавши про це у відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він стверджує, що не знаходився у стані наркотичного сп`яніння і не погоджується з висновком щодо медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, яким встановлено, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.02.2019 року № 33 щодо результатів медичного огляду, проведеного лікарем ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта та його захисника адвоката Винника Ю.Г. про те, що вищевказаний висновок Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру не відповідає дійсності і не може бути визнаний допустимим доказом.

В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.

Для перевірки доводів апеляційної скарги захисником Винником Ю.Г. було витребувано копію Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру №33 від 01.02.2019 року.

З даного акту обстеження вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_2 01.02.2019 року о 03 год. 15 хв., яким була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані наркотичного сп`яніння, що свідчить про обґрунтованість вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

При цьому, зі змісту пунктів 12,13 Інструкції вбачається, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а дослідження біологічного середовища з використанням крові проводиться у тому випадку, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші зразки біологічних середовищ, вказаних вище.

Заключний діагноз(за результатами огляду та тестів) у виді розладу психіки й поведінки внаслідок вживання стимуляторів був встановлений та внесений до акту медичного огляду лікарем ОСОБА_3 11.02.2019 року.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог Інструкції заключний висновок здійснюється іншим лікарем на підставі отриманих результатів огляду, тестів та лабораторних досліджень, які як правило потребують певного часу, у зв`язку з чим дата заключного висновку не збігається з датою проведення огляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що результати лабораторних тестів та заключний діагноз були отримані вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення не свідчать про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.02.2019 року № 33, складений лікарем ОСОБА_2 не є недопустимим доказом, оскільки вищевказані документи були оформлені відповідно до встановленого інструкцією порядку.

Порядок проведення медичного огляду, отримання результатів лабораторних досліджень, оформлення медичних документів застосовується відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735

Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про необхідність допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вказане клопотання не мотивовано належним чином і не вказано про які обставини можуть повідомити вищевказані свідки та, у чому саме полягає необхідність їх допиту.

При вирішенні цього питання апеляційний суд також приймає до уваги, що досліджений в судовому засіданні відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Апеляційний суд вважає, щовищевказані доводи ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Так, відповідний огляд щодо ОСОБА_1 було проведено відповідно до Інструкції без жодних зауважень чи незгоди зі сторони правопорушника та у встановлений законом строк.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , стосовного того, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше були наведені ОСОБА_1 тільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Оцінюючи вищевказані апеляційні доводи, апеляційний суд приймає до уваги обставини, за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення та те, що він саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв