КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1614/2019 Постанова винесена суддею Горбатовською С.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого прокурором прокуратури Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 рокузакрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 23 вересня 2018 року о 06 год. 05 хв. по пр. Повітрофлотському, 55/8 у м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Крайслер», державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя), від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрив провадження в справі, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3, вважаючи постанову суду незаконною, ухваленою із порушенням вимог чинного законодавства та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить її скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог п. 7 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, до протоколу було внесено відомості вже після його складання та підписання ОСОБА_2, що підтверджується копією протоколу, яка була вручена останньому, зокрема, вже після підписання протоколу усіма присутніми до протоколу було внесено відомості щодо відповідної частини статті КУпАП. При цьому, дана справа з цих підстав поверталась судом до Управління патрульної поліції у м. Києві на дооформлення, але після усунення недоліків до суду надійшли матеріали, до яких було лише долучено рапорт особи, яка не складала протокол, про наявність технічної помилки у даті, та всупереч вимог чинного законодавства були внесені виправлення у сам протокол.

Разом з тим, посилання особи, яка не складала протокол про адміністративне правопорушення, на наявність технічної помилки у даті є не лише неспроможним, але й позбавило ОСОБА_2 можливості пройти медичне обстеження та довести свою невинуватість, оскільки, коли ОСОБА_2 прибув до КМНКЛ «Соціотерапія», лікарем було вказано, що у адміністративному протоколі зазначена дата складання 22.09.2018 року, а він з'явився 23.09.2018 року, та, що у нього відсутнє направлення, яке передбачено Інструкцією, через що ОСОБА_2 і було відмовлено у проходженні медичного огляду.

Звертає увагу й на те, що коли ОСОБА_2 пристав на пропозицію співробітника поліції самостійно прослідувати до медичного закладу для проведення медичного освідування, він навіть уявити не міг, що співробітників поліції там не буде, а вказана пропозиція є лише провокацією, наслідком якої і стало складення протоколу, у якому було зафіксовано начебто відмову ОСОБА_2 проходити медичне освідування у встановленому законом порядку.

До того ж, відповідно до вимог законодавства, інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп'яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп'яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі, при цьому, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп'яніння, яке є обов'язковим у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп'яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп'яніння, що і є визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Таким чином, на думку апелянта, постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2містяться аналогічні апеляційні вимоги та обґрунтування щодо незаконності постанови суду.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 додатково зазначає, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків є наперед надрукованими слово в слово, а не написаними ними власноручно, що вказує на те, що в документі уже заздалегідь сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, котрий відбирав ці пояснення, що у свою чергу викликає сумнів у тому, що свідки, які зазначені у цих поясненнях, надали свої пояснення власноручно та повно.

Крім того, вказує й на те, що від проходження медичного огляду він не відмовлявся, а так як інспектором поліції йому запропоновано було або відмовитись від медичного огляду, або поїхати та впродовж двох годин самостійно його пройти, ним було вирішено самостійно їхати проходити огляд, що можуть підтвердити поняті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були свідками даної події. Однак, прибувши до КМНКЛ «Соціотерапія» з'ясувалось, що у адмінпротоколі зазначена дата складання 22.09.2018 року, у зв'язку з чим, йому і було відмовлено в проходженні медичного огляду, тому він був позбавлений можливості довести відсутність своєї вини.

При цьому, жодного доказу, який би свідчив про те, що він дійсно керував автомобілем у стані наркотичного або алкогольного сп'яніння не має.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, поясненняОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на підтримку доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційних скарг, вважаю, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянтів, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, а також ОСОБА_2та свідками, поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими засвідчено факт відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, та рапорті інспектора поліції.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, у зв'язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп'яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп'яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в судовому засіданні за участі ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, та з якого слідує, щопрацівниками поліції, в присутності водія ОСОБА_2, свідкам було роз'яснено причину зупинки водія і, що у водія було виявлено ознаки наркотичного сп'яніння, та у присутності двох свідків запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров'я, однак ОСОБА_2 від проходження огляду в закладі охорони здоров'я категорично відмовився, зазначивши, що пройде огляд самостійно, у зв'язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, жодних даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 вимушено відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку, будучи спровокованим працівниками поліції на самостійне проходження огляду в медичному закладі, що стало наслідком складання протоколу, у матеріалах справи не має, а отже, дійсність наведених обставин у апеляційного суду викликає сумніви.

При цьому ні апеляційні скарги, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2, вважаючи такі дії інспекторів поліції, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження апелянтів розцінюються як спосіб захисту ОСОБА_2 та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Також не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 в апеляційних скаргах про недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп'яніння, тобто без пропозиції проведення первинного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до п. 13 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп'яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров'я.

При цьому, згідно п. 9 Розділу ІІ вищевказаної Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

За приписами п. 17 Розділу ІІІ Інструкції, зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищевказаному висновку.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння можливо лише у медичному закладі та в присутності поліцейського, який доставив особу, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Що стосується доводів апелянтів про порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, з огляду на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_2 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Також є непереконливими і доводи ОСОБА_2 про відсутність у справі доказів щодо його керування автомобілем у стані наркотичного або алкогольного сп'яніння, оскільки щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп'яніння, а за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Щодо посилання апелянтів на порушення вимог п. 7 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції через внесення виправлень у протокол про адміністративне правопорушення, то вони є слушними, підтверджуються рапортом працівника поліції ОСОБА_6 щодо допущення помилки при зазначенні в протоколі дати його складання та дати вчинення правопорушення, якими відповідно є - 23.09.2018 року о 6 год. 35 хв. (дата складання протоколу) та 23.09.2018 року о 06 год. 05 хв. (дата вчинення правопорушення), однак вказане порушення не є підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

Разом з тим, доводи апелянтів про те, що технічна помилка у даті складання протоколу позбавила ОСОБА_2 можливості пройти медичне обстеження та довести свою невинуватість через відмову лікарем КМНКЛ «Соціотерапія» ОСОБА_2 у проходженні медичного огляду, так як у протоколі зазначена дата складання 22.09.2018 року, а він з'явився до лікарні 23.09.2018 року, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 відмовився проходити огляд у закладі охорони здоров'я у супроводі працівників поліції, а іншого встановленого порядку огляду не передбачено, тому його самостійне звернення до КМНКЛ «Соціотерапія» не спростовувало б висновків суду про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння відповідно до встановленого порядку. До того ж ОСОБА_2 не навів переконливих доводів з приводу того, що перешкодило йому пройти огляд у закладі охорони здоров'я саме на пропозицію працівників поліцейських.

Щодо стосується того, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказана ч. 1 ст. 130 КУпАП, а в його копії, яка була надана ОСОБА_2, відсутнє посилання на частину ст. 130 КУпАП, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_2, то це не може бути підставою визнання недійсним протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому чітко визначено суть адміністративного правопорушення та пункт ПДР України, який порушив ОСОБА_2, дії якого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Та обставина, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, викладені однаково на заздалегідь надрукованих бланках та є ідентичними між собою за змістом, не може свідчити про неповноту з'ясування всіх обставин справи, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи, та обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження по справі у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, і тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.