Справа № 344/4917/19
Провадження № 33/4808/260/19
Категорія ст. 188-28 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , яка працює керуючим магазином Елмасервіс,

визнано винуватою та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, як незаконну, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, закрити провадження по справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, стягнувши за рахунок державного бюджету витрати на правову допомогу у розмірі 1300грн. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що її посадові обов`язки обмежені трудовим договором, в які не входить представлення інтересів роботодавця перед державними органами, та повноважень на отримання вимог (приписів національної поліції), що свідчить, на її думку, про відсутність в її діях складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Посилається також на те, що справу було призначено на 16.05.2019 року, проте постанова суду датована 23.05.2019 року.

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою директором магазину Елмасервіс, не виконала законних вимог посадової особи уповноваженого підрозділу Національної поліції, щодо усунення або узгодження обмежувачів руху, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме, не виконала умов, вказаних у вимозі (припису) №13 від 08.02.2019 року, чим порушила вимоги п. 1.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-28 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду не з`явилась особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , від якої, 12.06.2019 року надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутність.

Враховуючи наявність вказаного клопотання ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст. 268 КУпАП, вважаю за можливим розглянути справу у її відсутність.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді скасувати, прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу імперативного припису, викладеного у п. "а" ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Проте, з матеріалів провадження вбачається, що в порушення вказаних вимог міжнародного законодавства, а аткож приписів ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не вручено ОСОБА_1 , що є істотним порушенням вимог закону, оскільки порушує право ОСОБА_1 на захист.

Так, в своїх судових рішеннях, Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України"Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

У справах про адміністративне правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення є тим документом, що міститься в собі формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року №1496/27941), а також ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Такий порядок щодо вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення особі стосовно якої його складено, покладений на відповідні органи, які згідно наданих ним повноважень й складають дані протоколи, в даному випадку - на працівників поліції, саме для забезпечення права правопорушника на доступ до правосуддя та можливість останнього реалізувати своє право на захист.

Системний аналіз нормативно-правових актів, дає можливість дійти висновок, що працівники поліції зобов`язані не тільки скласти протокол, а й забезпечити його вручення особі, відносно якої його складено.

В той же час, відмова особи, що притягається до адміністративної відповідальності, від отримання копії протоколу, не позбавляє обов`язку працівників поліції вручити копію протоколу вказаній вище особі будь-яким іншим шляхом, зокрема шляхом направлення поштою.

Проте, ані працівники поліції, на яких безпосередньо покладений обов`язок щодо вручення копії протоколу, ані суд першої інстанції, завданням якого є охорона прав і свобод громадян, вказані вимоги закону не виконали.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що вказані порушення, є істотними, та такими, що не відповідають як вимогам діючого законодавства та й міжнародного, зокрема ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та поза всяким розумним сумнівом є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Стосовно наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, доходжу наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД№ 046865 від 13.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у порушенні нею п. 1.5 ПДР України, яким передбачено Наступне: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган».

Положеннями ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) взнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ст.188-28 КУпАП.

Стаття 188-28 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, отже диспозиція ст. 188-28 КУпАП є банкетною.

Між тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не містять в собі будь-яких об`єктивних даних, про її причетність, як керуючою магазину, до інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за №1395, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-28 КУпАП, щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України, щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та копія раніше надісланої (врученої) вимоги (припису).

Так, матеріали провадження містять: 1) протокол про адміністративне правопорушення серії БД №046865 від 13.03.2019 року та його копію, складеного інспектором відділу БДР УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 .С. (а.п. 1-2), в якому міститься посилання на те, що ОСОБА_1 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі пояснень, а також відмовилась від підпису та отримання копії протоколу; 2) вимога (припис) інспектора відділу БДР УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Суходольського О.С. №13 від 08.02.2019 року, який одержала ОСОБА_1 , що містить в собі зобов`язання протягом 30 діб усунути перешкоду на прилеглій території «Елма-сервіс» для забезпечення безпеки дорожнього руху (а.п. 3); 3) акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 07.02.2019 року, за результатами якого визнано небезпечним встановлення обмежувачів руху та невиконання вимог ст. 27 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.5 ПДР України», складеного у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.п.4); 4) схеми до вказаного акту (а.п. 5, 6); 5) пояснення ОСОБА_1 від 02.01.2019 року про те, що вона бачила як автомобіль марки «Рено-Меган», сірого кольору, допустив наїзд на паркувальні бар`єри та спричинив їх механічні пошкодження, а саме зігнув та вирвав із місця кріплення, внаслідок чого й було пошкоджено бампер вказаного автомобілю, проте після її зауваження та виклику поліції, водій сів в авто та покинув місце події до приїзду працівників поліції (а.п. 7); 6) пояснення ОСОБА_1 від 08.02.2019 року наступного змісту: «Я, як директор магазину «Елмасервіс» для зручності відвантажування товарів з магазину встановили обмежувачі руху біля рампи службового виходу. Встановлення даних обмежувачів руху здійснювались власником з дозволу орендодавця» (а.п. 8); 7) вимога (припис) інспектора відділу БДР УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Суходольського О.С. №29 від 13.03.2019 року, що містить в собі зобов`язання протягом 30 діб усунути шляхом демонтажу перешкоду на прилеглій території «Елма-сервіс» обмежувачі руху, від отримання якої відмовилась ОСОБА_1 (а.п. 9).

Проте, жодний із долучених доказів, не свідчить про те, що саме ОСОБА_1 є особою, відповідальною за виконання вимог приписів інспектора відділу БДР УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 .С. №13 від 08.02.2019 року, тобто суб`єктом вказаного правопорушення, оскільки як й з її пояснень, так й з трудового договору №4 від 12.01.2018 року, що міститься в матеріалах провадження, вбачається лише те, що ОСОБА_1 є керуючою магазином, що була наймана на працю фізичною особою ОСОБА_6 , тобто є найманим працівником, а не власником як магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та й не власником будь-якого майна, що належить «Елмасервіс» (а.п. 15).

Працівниками поліції не надано жодних доказів як факту належності майна у виді обмежувачів руху саме магазину «Елмасервіс», керуючим якого є ОСОБА_1 , так й відповідних доказів щодо її повноважень на встановлення цих обмежувачів руху.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що відсутність належних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, поза всяким розумним сумнівом є підставою для закриття провадження у справі.

Щодо пояснень ОСОБА_1 в частині того, що обмежувачі руху біля рампи службового виходу, здійснювались власником з дозволу орендодавця, не можливо вважати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому їй діянні, оскільки суд безпосередньо досліджує докази в справі та визнає їх належними виключно якщо особа погоджується зі змістом викладених у них.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з наданими нею поясненнями під час допиту її працівниками поліції, що унеможливлює визнання вказаних пояснень достатніми доказами належності вказаного вище майна - обмежувачів руху, саме їй, за відсутності інших доказів цього факту.

Оскільки працівниками поліції не було надано інших належних доказів, які б містили відомості про те, кому саме належать вказані обмежувачі руху, хто саме встановив вказані обмежувачі руху, та коли саме вони були встановлені, тому неможливо дійти обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні.

Крім того, встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходяться матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора відділу БДР УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Суходольського Олега Сергійовича (справа № 344/2897/19) про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, тобто з приводу одних і тих самих обставин справи та за участю тією самою особи, зокрема в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП за порушення нею п. 1.5 ПДР України.

Законність винесеної інспектором відділу БДР УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Суходольським О.С. постанови від 08.02.2019 року щодо ОСОБА_1 на теперішній час ще не доведена.

Доводи апелянта в частині стягнення за рахунок державного бюджету витрати на правову допомогу у розмірі 1300 грн. не гуртуються на вимогах КУпАП.

Так, ст. 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права.

Водночас норми КУпАП (у редакції, чинній на момент звернення) не передбачають, види правової допомоги, які підлягають компенсації.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що справу було призначено на 16.05.2019 року, в той час як постанова суду датована 23.05.2019 року, не є слушними, оскільки матеріали провадження містять відомості щодо призначення справи до судового розгляду на 23.05.2019 року о 13-30 годин (а.п. 23), та за наявності клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність (а.п. 21-22), судове рішення було прийняте без участі ОСОБА_1 саме 23.05.2019 року, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП (а.п. 23-25).

Таким чином, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло