Номер провадження: 33/813/425/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_2, за участю: секретаря судового засідання Тьосової Я.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеса від 02.11.2018 року, -

встановив:

оскарженою постановою судді районного суду

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Вишневського, буд.13/1, кв.75,

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 120 (сто двадцяти) годин суспільно корисних робіт.

Відповідно до оскаржуваної постанови, станом на 21 серпня 2018 року, ОСОБА_3 не сплачує аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, з дня предявлення документа до виконання, та становить 45228,5 грн.

За даним фактом державним виконавцем Фішер В.В. відносно ОСОБА_3 було складено протокол серії №20 від 21 серпня 2018 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження по справі, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Апелянт посилається на те, що суддею районного суду були порушені вимоги ст.268 КУпАП, оскільки обставини справи були досліджені однобічно і неповно. За твердженням апелянта суддя районного суду не врахував того факту, що його колишня дружина ОСОБА_4 в своїй заяві повідомила виконавчу службу та суд, що ОСОБА_3, з часу присудження аліментів, сплачуються аліменти вчасно на картковий рахунок, або особисто, та просила закрити адміністративне провадження, оскільки ОСОБА_3 не має заборгованості по сплаті аліментів. Одночасно апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справа розглянута в районному суді у його відсутність, та він не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Апелянт зазначає, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, а про її існування дізнався з Єдиного реєстру судових рішень та одразу подав апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який підтримав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу та просив їх задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Положеннями ст. 294 КУпАП регламентовано, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, 02.11.2018 року ОСОБА_3 не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.8). Копія оскаржуваного рішення ОСОБА_3 судом не надсилалася.

За твердженням апелянта про оскаржувану постанову ОСОБА_3 дізнався з Єдиного реєстру судових рішень у лютому 2019 року, а апеляційна скарга подана 25.02.2019 року. Вказані доводи апелянта не спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що справа в суді першої інстанції розглянута за відсутністю ОСОБА_3, після ухвалення оскаржуваної постанови, районний суд не надіслав останньому копію постанови, а про її існування він дізнався за власною ініціативою з Єдиного реєстру судових рішень у лютому 2019 року, після чого звернувся з апеляційною скаргою.

За таких підстав, враховуючи встановлений факт недотримання районним судом вимог закону щодо повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи та результати її розгляду, приймаючи до уваги, що після встановлення факту існування оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 невідкладно, в межах строків, передбачених ст.294 КУпАП України звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення права доступу особи до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Розглянувши матеріали справи; заслухавши апелянта; дослідивши докази по справі; апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді районного суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Судді районного суду слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Суддя районного суду за результатами розгляду справи визнав ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, але таке рішення судді районного суду не можна визнавати законним та обґрунтованими, з огляду на таке.

Диспозиція ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З обєктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обовязку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обовязковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3, станом на день складання протоколу про адміністративне правопорушення - 21.08.2018 року, з березня 2016 року не сплачує аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів на шість місяців, з дня предявлення документа до виконання, та становить 45228,5 гривень.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення убачається, що згідно з виконавчим листом Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/17153/15-ц від 24 лютого 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2015 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до 05 травня 2026 року. (а.с.2).

21 серпня 2018 року головним державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеської області ОСОБА_6 складено протокол №20 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.183-1 КУпАП за фактом несплати аліментів на утримання дитини (а.с.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 18 липня 2018 року, діяння, за яке ОСОБА_3 притягується до адміністративної відповідальності, мало місце в період з жовтня 2015 року по липень 2018 року (а.с.4).

06 лютого 2018 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів».

Вказаним Законом було доповнено КУпАП статтею 183-1, якою встановлено, що несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сімї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання, тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Втім, під час винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Також вимогами ч.ч.1,2 ст.8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно з диспозицією ст.183-1 КУпАП склад адміністративного правопорушення «Несплата аліментів» має місце у випадку виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Однак, оскільки стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів, дана норма не має зворотної дії в часі, а тому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст.183-1 КУпАП (тобто до 06 лютого 2018 року) не може братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону.

Проте, як видно з матеріалів справи, районний суд взяв за основу протокол про адміністративне правопорушення №20 від 21 серпня 2018 року та розрахунок заборгованості, відповідно до яких заборгованість по сплаті аліментів рахувалась з 2015 року, тобто з часу, коли була відсутня норма закону, що передбачала відповідальність в КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини.

Апеляційний суд вважає, що у справі відсутні дані, які б вказували на те, що починаючи з 06 лютого 2018 року ОСОБА_3 мав саме такий розмір заборгованості по сплаті аліментів на дитину, за який настає відповідальність, передбачена ст.183-1 КУпАП.

Більш того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 щомісячно сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки даний факт підтверджується письмовою заявою стягувача ОСОБА_4 від 06.02.2019 року, яка надійшла до Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеської області (а.с.15). Вказані обставини були також підтверджені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянтом ОСОБА_3

Однак, визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладаючи на нього відповідне стягнення суд першої інстанції, всупереч ст.ст. 8, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без зясування фактичних обставин, що мають значення для її розгляду, не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що для утворення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП є обовязковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання., а ОСОБА_3 такої заборгованості фактично не має, про що було заявлено стягувачом аліментів та підтверджено платником, за таких обставин у діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_3 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопо рушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2