Справа № 339/20/19
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2019 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Поляниця М. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов відДолинського ВП Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, підприємця
за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-
На розгляд суду поступив зазначений адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.4 ст.122 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 січня 2019 року встановлено, що 12 січня 2019 року о 1001 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Болехів по вул. Коновальця, при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу» не надав дорогу автомобілю иарки Volkswagen Passat д.н.з. NPIO 9210, який рухався по головній дорозі змусив водія автомобіля різко гальмувати та змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення та створив аварійну ситуацію, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП.
Постановою Болехівського міського суду від 28.01.2019 адміністративний матеріал про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, повернуто для належного оформлення, до Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області.
Даний адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 12.03.2019 разом з рапортом працівника поліції направлений на повторний розгляд до Болехівського міського суду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та зазначив, що правопорушення не вчиняв. Виїзджаючи на головну дорогу пропустив автомобіль, який рухався по зустрічній смузі та обїзджав припаркований з порушенням ПДР автомобіль (на Т образному перехресті) з виїздом на смугу на яку він мав намір повернути. Жодних перешкод у русі вказаному автомобілю не створив. У поясненні зазначив, що «Не врахував дорожню обстановку» оскільки не міг передбачити, що зустрічний автомобіль буде обїзджати припаркований автомобіль з повним виїздом на смугу зустрічного руху.
Повно та всебічно зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вислухавши показання особи, що притягається до адміністративної відповідальності приходжу до наступного висновку.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, завданням судді відповідно до вимог ст.245 КУпАП, є своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.
В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.
Із змісту протоколу вбачається, що 12.01.2019 о 1001 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Болехів по вул. Коновальця, при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу» не надав дорогу автомобілю марки Volkswagen Passat д.н.з. NPIO 9210, який рухався по головній дорозі змусив водія автомобіля різко гальмувати та змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення та створив аварійну ситуацію.
З рапорту працівника поліції ОСОБА_2 вбачається, що при складанні адміністративного протоколу 12.01.2019 відносно ОСОБА_1 ним було допущено механічну помилку, а саме у зазначені року скоєння правопорушення 12.01.2018 замість вірної 12.01.2019. Також у звязку з цим допустив виправлення у зазначенні часу та часу вчинення правопорушення. На Не маючи технічної можливості усунути недоліки, були допущені виправлення. У даному протоколі відсутні пояснення свідків, оскільки ОСОБА_1 визнав вчинене ним правопорушення передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП про що свідчать його підписи у даному протоколі та запис у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення». В звязку з цим опитування свідків не складало необхідності (а.с.9).
Диспозиція ч.4 ст.122КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху, порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і обєктивне зясування обставин справи та правильне її вирішення, тому його невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.
Державні органи не мають права перекладати обов'язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст.62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов'язком.
Також відповідно до п.п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18) «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.
Відповідно до ст.245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Вимогами ст.278,280 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи суд вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, а при розгляді справи суд зобовязаний зясувати чи було вчинено правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні тощо.
Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід звернути увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.
Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.
Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").
При цьому, Європейський суд вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов'язки, мати захисника та інші.
Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.
Посилання у своєму рапорті поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_1 визнав свою вину, не відповідає фактичним обставинам, оскільки у протоколі особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено «не врахував дорожню обстановку», що може мати різноманітне тлумачення та не може служити беззаперечним доказом визнанням вини.
Поліцейським всупереч вимогам 256 КУпАП не зазначено свідків правопорушення, не відібрано пояснення від водія, котрий змушений був різко змінити швидкість, напрямок руху.
Відповідно до ст.62 Конституції України, сумніви щодо обвинуваченої особи слід тлумачити на її користь.
За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
За таких обставин ОСОБА_1 не може вважатися таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП, а тому справу про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283,284 КУпАП,-
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.122КУпАП, закрити у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя М.М. Поляниця

28.01.2019