Провадження № 3/760/5871/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Зелінська М.Б., за участі ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про прагнення до відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2019 року серія АПР18 № 061273, ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання малотнього сина ОСОБА_2 2008 р.н., що виявляється в тому, що 28.02.2019 року виник конфлікт з однокласником ОСОБА_3 , під час якого ОСОБА_2 взяв ОСОБА_3 за комір за адресою: АДРЕСА_2 .

Дії ОСОБА_1 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не визнала. В свою чергу пояснила суду, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто останньому не виповнилося на момент складання стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення чотирнадцяти років, а отже, він є малолітньою особою, в той час як диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає настання відповідальності по відношенню до неповнолітніх дітей, які відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, вважаються дітьми у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, що свідчить про відсутність підстав для притягнення її до відповідальності.

До цього ж зауважила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення визначений ч. 1 ст. 184 КУпАП, враховуючи ту обставину, що 28.02.2019 року ОСОБА_5 буцнув ногою рюкзак її сина ОСОБА_4 . У відповідь на дії ОСОБА_5 її син взяв його за комір і повернув в інший бік, жодних ушкоджень ОСОБА_5 він не завдав, а відвернув його в іншу сторону, щоб той до нього не чіплявся.

На підставі постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2019 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП направлено до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, для дооформлення.

02.07.019 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП після дооформленя надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва та на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду були передані в розпорядження судді Зелінської М.Б.

Згідност ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення статті 245 КУпАП визначають, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ».

Слід зазначити, що починаючи зі справ «Енгель та інші проти Нідерландів», «Озтюрк проти Німеччини» «Лутц проти Німеччини» ЄСПЛ тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо. У деяких справах проти України ЄСПЛ констатував порушення статей 6 і 7 Конвенції, а також ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції у справах про адміністративні правопорушення, як наприклад, у справах «Гурепка проти України», «Гурепка проти України (№ 2)», «Лучанінова проти України, «Вєренцов проти України» та інші. Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

До цього ж, в рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обгрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Крім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, якою, відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, однак, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто останньому не виповнилося на момент складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення чотирнадцяти років, а отже, він є малолітньою особою, що, у сукупності із вищевикладеними обставинами, свідчить про відсутність підстав для притягнення.

Аналіз суті адміністративного правопорушення, викладеного посадовою особою в протоколі про адміністративне правопорушення: «не виконання батьківських обовязків» не дає можливості зрозуміти суть правопорушення, оскільки такий термін є занадто загальним і відноситься до кваліфікації, зазначеної в статті 184 КУпАП, а не до суті правопорушення.

Також, суд зауважує на тому, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що « ОСОБА_2 взяв ОСОБА_3 за комір», при цьому не зазначено жодних дій які б могли свідчить про прояв неповаги до прав, свобод людини і громадянина і встановлення обставин щодо порушення ст. 3 (захист від нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження) і в той же час вказується про відсутність заподіяння моральної шкоди правопорушенням.

Тому, приймаючи до уваги зазначене вище, вважаю, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом з`ясування дійсних обставин справи.

Виходячи з цього, оскільки склад зазначеного в протоколі та, відповідно, інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто правопорушенням не являється, а дана особа не може бути піддана адміністративному стягненню на підставі зазначеної норми.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що ОСОБА_1 звільняється від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закривається в зв`язку з недоведеністю наявності в діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: М.Б. Зелінська