ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/427/19 Головуючий в 1-й інстанції - Ходько В.М.
Категорія - ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Литвинця Ю.В., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 та його представника адвоката Біленка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року стосовно неї,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як зазначено в постанові, відносно водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що вона 25.09.2018 року об 20 год. 55 хв. в м. Запоріжжя, на перехресті вул. Перемоги та вул. Нижньодніпровська, керуючи автомобілем Geely, державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на перехрестя з вул. Перемоги, на нерегульованому перехресті не надала переваги в русі транспортному засобу DAEWOO LANOS, яким керував ОСОБА_2 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, травмованих немає, чим порушила вимоги п.п.16.11, 2.3.6 Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що 25.09.2018 року о 21 год. 00 хв. вона їхала по вул. Нижньодніпровська, світлофори не працювали, вона керувалась знаками пріоритету (на вул. Нижньодніпровська стоїть знак «уступи дорогу»), повертала повільно з крайньої правої полоси направо одразу у другу полосу бо на першій були припарковані автомобілі, коли виконувала маневр, то не було жодних автомобілів по вул. Перемоги, метрів через 10-15 відчула потужний удар ззаду, після чого загальмувала. Проте, незважаючи на такі пояснення, суд дійшов безпідставного висновку, що вона порушила ПДР, не вказавши у чому саме полягали її протиправні дії чи бездіяльність, які призвели до пошкодження транспортних засобів.

Вважає, що вона не порушувала п.16.11. ПДР, оскільки її автомобіль та автомобіль ОСОБА_2 рухались по рівнозначним дорогам, а п.16.11. ПДР вимагає надати перевагу транспортному засобу, що рухається по головній дорозі, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Під час проведення експертизи не було встановлено, що водій ОСОБА_2 вживав заходи для запобігання зіткнення транспортних засобів, зокрема шляхом гальмування. У той же час експертом встановлено, що безпосередньо під час удару автомобілі здійснювали рух один за одним у попутному напрямку, а тому пояснення ОСОБА_2 з приводу того, що його транспортний засіб передньою частиною контактував з лівим боком задньої частини її автомобіля є неправдивими. Висновок експерта є неповним, у т.ч. через відсутність вихідних даних у матеріалах справи, неналежного оформлення схеми ДТП.

Крім того, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення суспільної небезпечності (шкідливості) діяння, протиправності, карності, вини особи. Тобто, з`ясування судом обставин справи після спливу строку для накладення адміністративного стягнення виключається.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову суду, провадження по справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Литвинця Ю.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову скасувати, а провадження по справі закрити; ОСОБА_2 та його представника адвоката Біленка О.В. із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою не визнала та вказала на відсутність в її діях порушень Правил дорожнього руху, вважала винним водія автомобіля DAEWOO LANOS. Пояснила, що 25.09.2018 року о 21 год. 00 хв. вона їхала по вул. Нижньодніпровська, світлофори не працювали, вона керувалась знаками пріоритету (на вул. Нижньодніпровська стоїть знак «уступи дорогу»), повертала повільно (біля 20 км/год) з крайньої правої полоси направо одразу у другу полосу бо на першій були припарковані автомобілі, коли виконувала маневр, то не було жодних автомобілів на головній дорозі, і коли вже повернула, проїхавши біля 10-15 метрів, то відчула потужний удар ззаду, вона загальмувала.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 провину свою не визнала та надала аналогічні показання.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №007440 від 25 вересня 2018 року (а.с.1); схемою місця ДТП та фотознімками до неї, в яких відображені всі необхідні дані щодо руху транспортних засобів та їх розташування після ДТП, а також зафіксовані пошкодження автомобілів унаслідок ДТП (а.с.2, 5); письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які відібрані на місці ДТП (а.с.3-4); висновком судової автотехнічної експертизи від 15.04.2019 року (а.с.34-46).

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 25.09.2018 року відбулось ДТП о 20 год. 50 хв., він рухався на вказаному автомобілі у другому ряду по вул. Перемоги зі сторони бульвару Шевченко в сторону 6-ї лікарні із швидкістю біля 60-65 км/год, вже було темно і йшов дощ, видимість біля 70м, на перехресті з вул. Нижньодніпровська мигав жовтий сигнал світлофора, він побачив пішохода, який переходив дорогу в установленому місці і трохи загальмувавши мигнув йому світлом фар, та коли той пройшов поїхав далі, в цей час на другу полосу головної дороги виїхав автомобіль Geely МК, державний номерний знак НОМЕР_1 , без поворотів, він лише побачив ліву бокову частину автомобіля і не зміг зманеврувати бо справа стояли автомобілі, а зліва також рухались автомобілі, тому він зіштовхнувся з вказаним автомобілем.

Обставини зазначені водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі взаємне розташування транспортних засобів, об`єктивно підтверджуються схемою місця ДТП, фототаблицею до неї.

За клопотанням сторони захисту судом першої інстанції була призначена судова автотехнічна експертиза, відповідно до висновків якої водій автомобіля Geely МК, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , виїжджаючи на перехрестя вул. Перемоги з вул. Нижньодніпровська з другорядної дороги, для забезпечення належного рівня безпеки повинна була діяти у відповідності до вимог п.16.11 ПДР України та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», а при виконанні на перехресті маневру повороту праворуч - керуватися вимогами пункту 10.5 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Перемоги у м. Запоріжжі, під час вибору швидкості руху повинен був керуватися вимогами пунктів 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, а при виявленні, що на нерегульоване перехрестя рівнозначних доріг з правого боку виїжджає автомобіль Geely МК, державний номерний знак НОМЕР_1 , з виконанням маневру правого повороту, повинен був дати йому дорогу, діючи у відповідності до вимог пунктів 12.3., 16.12 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів у водія автомобіля Geely МК залежала від виконання вимог п.16.11 ПДР України та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу. Технічна можливість запобігти зіткнення з автомобілем Geely МК у водія автомобіля DAEWOO LANOS залежала від виконання вимог пунктів 12.3, 16.12 ПДР України. В діях водія автомобіля Geely МК наявні невідповідності вимогам пункту 16.11 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», що знаходиться у причинному зв`язку з подією даної ДТП. В діях водія DAEWOO LANOS наявні невідповідності вимогам пунктів 12.4, 12.9, 16.12 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП. Оцінка дій водія автомобіля DAEWOO LANOS в частині виконання вимог пункту 12.3. ПДР України може бути виконана після проведення розрахунку щодо наявності у нього технічної можливості шляхом застосування гальмування запобігти зіткнення транспортних засобів, для чого необхідно встановлення додаткових вихідних даних.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам у справі, та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Тобто, на перехресті нерівнозначних доріг перед виконанням маневру повороту праворуч водій автомобіля Geely МК ОСОБА_1 була зобов`язана дати дороги транспортному засобу DAEWOO LANOS під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі про те, що її автомобіль та автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухались по рівнозначним дорогам спростовуються наданими матеріалами, а саме схемою місця ДТП, а також поясненням водія ОСОБА_1 , відповідно до яких на зазначеному перехресті дійсно встановлений знак «Дати дорогу».

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №007440 від 25 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 , містить необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

З зазначеним протоколом ОСОБА_1 була ознайомлена, копію його отримала, їй роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що вона засвідчила особистим підписом.

На думку апеляційного суду, докази, що містяться в матеріалах справи, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній постанові в обґрунтування своїх висновків, є належними, допустимими і достатніми, узгоджуються між собою та у своїй сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано та з дотриманням вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП закрив провадження в справі, оскільки днем вчинення вказаного правопорушення є 25 вересня 2018 року.

Разом з цим, посилання ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не мав права визнавати її винною після спливу строку для накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає безпідставними.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Однак, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) (п.п.42, 43) наголошено, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A.L. v. Germany, заява N 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене. Межі п.2 ст.6 Конвенції не обмежуються порушенням кримінальної справи, а поширюються на судові рішення, прийняті після того, як переслідування було припинено (див. Nolkenbockhoff, цитоване вище, п.37; та Capeau, цитоване вище п.25) або після засудження (див., зокрема, Sekanina v. Austria, рішення від 25 серпня 1993, п. 30, Series A no. 266 А; та O. v. Norwau, заява N 29327/98, ECHR 2003-II) .

Від суду, таким чином, вимагається встановити, чи результат кримінального провадження проти заявниці у цій справі дозволяв сумніватись у невинуватості заявниці, хоча винуватість її доведено не було.

Отже, як випливає з наведених позицій ЄСПЛ, районний суд повинен був розглянути надані матеріали і вирішити питання щодо наявності (доведеності) чи відсутності (недоведеності) вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і лише після цього, знову ж таки при наявності на те підстав, закрити провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених КУпАП.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 335/11595/18