Справа № 431/5489/19
Провадження № 33/810/172/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Магомедова Ш.Х. за участю потерпілого ОСОБА_1 та правопорушника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 23 вересня 2019 року, якою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левадне, Старобільського району, Луганської області, працюючого стрільцем воєнізованої охорони В/Ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Старобільського районного суду Луганської області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 340 (триста сорок) грн. З ОСОБА_2 стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.
З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що 06.09.2019 року о 13 годині 28 хвилин на пл. Базарна 4 м. Старобільська, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем JEЕР д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду, здійснив маневр ліворуч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032312 від 06.09.2019 року.

На постанову Старобільського районного суду Луганської області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою обрати міру покарання відносно ОСОБА_2 , таку, що відповідатиме нормам КУпАП, запобігатиме вчиненню нових правопорушень, та сприятиме вихованню правопорушника у дусі додержання законів.

Вказує, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема в частинні застосування міри покарання лише у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., є незаконною і необґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню, з огляду на. наступне.
ОСОБА_1 зазначає, що у оскаржуваній постанові суду пояснення ОСОБА_2 відображені невірно.
Апелянт вказує, що у постанові суду зазначено, що суд дійшов висновку, що на момент ДТП обидва автомобілі знаходились у русі. Вказане твердження не має ніяких підтверджень, а навпаки спростовується наявними у справі доказами, а саме: схемою ДТП, у якій зазначено, що автомобіль потерпілого JEЕР знаходиться на паркувальному місці за межами проїжджої частини, а автомобіль правопорушника ОСОБА_2 саме на проїжджій частині. Також у схемі зазначено місце розташування осколків скла від заднього фари автомобіля правопорушника саме у краю проїжджої частини, де знаходиться автомобіль потерпілого. На фотокартках місця пригоди, які надані суду ОСОБА_1 під час судового розгляду в суді першої інстанції для приєднання до справи, також видно, що осколки знаходяться саме на краю проїжджої частини, а частина з них і за її межами, де стоїть на паркувальному місці автомобіль потерпілого, це вказує що автомобіль потерпілого під час ДТП не рухався, а стояв на паркувальному місці.
Крім того на думку ОСОБА_1 , судом несправедливо призначена найм`якіша міра покарання до правопорушника ОСОБА_2 у вигляді штрафу 340 грн., не зважаючи на відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, зокрема щире розкаяння, відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди. Навпаки ОСОБА_2 як під час ДТП, так і в залі суду ставився до ОСОБА_1 і суду зухвало, своєї вини не визнав, з часу ДТП не здійснив жодних заходів по відверненню шкідливих наслідків ДТП та відшкодуванню нанесених своїми протиправними діями збитків, які складають більш ніж 8000 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , правопорушника ОСОБА_2 , який визнав свою вину, та зазначив, що він пропонував ОСОБА_1 відшкодувати йому шкоду, але той не хоче брати від нього гроші, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався цих вимог закону.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції при розгляді справи відповідно ст. 252 КУпАП дав оцінку доказам в їх сукупності і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом першої інстанції було встановлено, що водій автомобілю марки GEELY МR51А ОСОБА_2 в порушення п.10.9 ПДР, рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці маневру та відсутності перешкод для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки Jeep Compass під керуванням ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 , порушивши вимоги п.10.9 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Твердження апелянта ОСОБА_1 , що його автомобіль стояв на паркувальному місці та не був у русі, спростовуються схемою місця ДТП (а.с.10), з якої вбачається, що обидва автомобілі знаходились у русі, більш того на схемі вказаний напрямок руху кожного автомобіля, підстав недовіряти даному доказу у апеляційному суду не має.

Однак, навіть рухаючись, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не порушував ПДР, оскільки цьому не має об`єктивних підтверджень. Водій ОСОБА_2 , рухаючись заднім ходом, повинний був виконати п. 10.9 ПДР, чого не зробив, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Винною є та особа, яка повинна була передбачити, що своїм маневром саме вона створює небезпеку іншим учасникам руху.

Щодо прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови, з метою застосування більш суворого покарання ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, вона є безпідставною з огляду на таке.

Суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнув його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, який він вже сплатив у повному обсязі.

Долучений до матеріалів справи дефектний акт від 31.10.2019 року, виданий ФОП ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 свідчить лише про вірогідну суму матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому від отриманих механічних пошкоджень його транспортного засобу. Він дає йому право звернутися до суду з цивільним позовом у загальному порядку.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, суду першої інстанції надані дискреційні повноваження, які визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі « Довженко проти України»),якими він скористався при обґрунтуванні обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ці вимоги закону суд першої інстанції не порушив.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та при накладенні на винувату особу адміністративного стягнення за правилами ст.36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, ступінь його вини, майновий стан, ОСОБА_2 працює, тому суд апеляційний суд також вважає достатнім і доцільним накладення на нього адміністративного стягнення у межах санкції статті у вигляді штрафу. При цьому апеляційний суд також враховує сімейний стан ОСОБА_2 , який одружений, має двох неповнолітніх дітей, які навчаються.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Старобільського районного суду Луганської області від 23 вересня 2019 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 23 вересня 2019 року, якою накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського
апеляційного суду Є.В. Тополюк