Справа № 467/620/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_2

поліцейського СРПП Арбузинського Вп Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Приймак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка матеріали, які надійшли від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Знам`янського району, Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 051860 від 26 квітня 2019 року слідує, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо належного забезпечення необхідних умов проживання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка протягом тривалого часу без поважних причин не відвідує дошкільний навчальний заклад.

Дії ОСОБА_1 , особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ч.1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив суду, що він дійсно проживає разом з неповнолітньою донькою, матір якої померла. Належні умови для існування дитини він забезпечує, проте, коли представники служби у справах дітей відвідували їх родину, у будинку було не прибрано, тому вони й зробили відповідний висновок.

Представник Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області щодо суті порушення нічого не пояснив, зіславшись на те, що він не складав адміністративний протокол відносно ОСОБА_1

У свою чергу, суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані йому докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, з урахуванням вимог ст.ст. 245, 251, 280 того ж Кодексу щодо завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення та з`ясування наявності/відсутності обставин, які підлягають доказуванню у цій справі, прийшов до такого.

Адміністративна відповідальність за за ч.1 ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

То, власне яким саме законодавством передбачені обов`язки, від яких, ймовірно, ухилявся ОСОБА_1 є незрозумілим.

Як видно із законодавчої конструкції вказаної правової норма, її диспозиція є бланкетною, тобто, фактично у статті викладено припис, який містить відсилання до іншого нормативного акта (вищої чи нижчої юридичної сили) або до міжнародного акта, який ратифікований парламентом. Така стаття є "бланком", що заповнюється приписом конкретного закону чи іншого джерела (форми) права.

Інакше кажучи, диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених у інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Це, апріорі, зобов`язує уповноважену особу вказати конкретну правову норму, яку не дотримано чи порушено у тому чи іншому випадку, тобто мається на увазі конкретну статтю чи частину статті якогось нормативно правового акта, який регулює відповідні суспільні відносини. А у даному випадку фактично установлює обов`язки батьків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Та цього обов`язку особа, уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення у цій ситуації не дотрималась, позаяк, будь якого посилання на інший нормативний акт не виконала і у протоколі не відобразила. Та більш того, не вказала період протягом якого дитина не відвідувала заклад, що має суттєве значення та сам період вчинення правопорушення.

Фактично особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, поклалась на розсуд суду при визначенні правової норми, порушення якої вона ставить у провину ОСОБА_1 , проте, суд позбавлений можливості самостійно відредактовувати протокол із цього питання, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як наслідок, таке формування фабули обвинувачення, як у цьому випадку, є неприйнятним, позаяк, порушує конвенційні права особи відносно якої складається такий протокол, зокрема право знати у чому її звинувачують та мати можливість будувати належний захист, у той час, як суд розглядає провадження саме на підставі даних протоколу та висунутого у ньому твердження (обвинувачення), а інші матеріали, що додані до нього, є лише доказами висунутого у протоколі твердження.

Стосовно інших доказів у справі, як то, листа начальника служби у справах дітей Арбузинськоїх районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 квітня 2019 року, рапорту та письмових пояснень ОСОБА_1 від 26 квітня 2019 року, то останні ні самі по собі, ні в сукупності не дають повного уявлення стосовно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Самі по собі факти, що викладені у вказаному листі начальника Служби у справах дітей не можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, позаяк, мають бути установлені усі його ознаки, принаймні, суб`єктивна сторона.

Зокрема, виходячи із обов`язку з`ясувати чи винна особа у вчиненні адміністративного правопорушення, суд зважав на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на

громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У теорії права виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії або бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел, як правило, поділяється на прямий і непрямий.

У свою чергу, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння ( дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння ( дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Проте, дані протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , так само як і додані до нього матеріали не містяться будь який відомостей, які б давали підстави вважати, що виявлене порушення допущене через які б то не було його винні чи необережні дії.

Як зазначено, суб`єктивною стороною такого року адміністративного правопорушення, має бути прямий умисел, або ж вчинення правопорушення з необережності, однак у будь якому випадку особа має або ж свідомо допускати настання шкідливих наслідків і бажати їх настання або ж легковажно розраховувати на їх відвернення.

Та як указував суд раніше, сам факт невідвідування дитиною дошкільного закладу, який власне й зафіксований у протоколі, не утворює автоматично складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184КУпАП, позаяк, має бути доведена і установлена вина особи, як ознака суб`єктивної сторони правопорушення, а саме : свідоме і умисне невиконання батьком його обов`язків, ухилення від їх виконання, а також саме бажання настання саме таких наслідків.

Але особа, уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, навіть не довела відсутність поважних причин невідвідування ОСОБА_3 дошкільного закладу, у той час, як наявність останніх, апріорі, виключає склад такого роду адміністративного правопорушення.

А тому, адміністративне провадження у цій справі порушене лише за наявності самого факту невідвідування дитиною дошкільного закладу, без установлення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки доказів цьому в ході судового розгляду здобуто не було. Та й період такого невідвідування перед судом не доведений та навіть і не вказаний у протоколі чи то будь якому іншому документі.

Фактично справа порушена на підставі самого лише звернення начальника Служби у справах дітей Арбузинської РДА ОСОБА_4 , яке, окрім цього, не підкріплене, бодай, жодним актом чи будь яким іншим документом.

Та до того ж, містить суперечливі відомості.

Зокрема, із нього слідує, що дитина має індивідувальне спальне місце, продуктами харчування сімя забезпечена.

Але у той же час, звернення містить відомості, які свідчать, що комісію у справах дітей не впустили до будинку під час перевірки 09 квітня 2019 року.

Тому залишається не зрозумілим, яким чином комісія установила факти, що викладені у звернення до органу Національної поліції, принаймні, щодо безладу у будинку, сам же по собі факт якого не свідчить про ухилення від виконання батьком своїх обов`язків щодо забезпечення дитини.

Тобто, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, фактично підтверджується лише самим протоколом про адміністративне правопорушення, який, як указував суд раніше, не відповідає усталеній практиці ЄСПЛ щодо конкретності обвинувачення., а сама справа порушена лина на підставі звернення служби.

А як відомо, суд керуються правовою аксіомою Atrium habet se intromittere indicia prae se і має справу з тими доказами, що пере ним.

Тому, ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме, його суб`єктивної сторони, оскільки.

Принаймні, протилежного перед судом доведено не було, а як установлено законом, обов`язок доведення складу адміністративного правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає відповідний протокол.

Отже, висунуте ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не доведено за стандартом поза розумним сумнівом.

У той час, як ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року указує на те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Тобто, указуючи у протоколі про певного роду факти, уповноважена особа має довести, що вони дійсно мали місце з вини особи, якій ставляться у провину, однак, у цій ситуації цього приципу дотримано не було.

Позаяк, суд тлумачить усі сумніви щодо норми, яка ймовірно, була порушена у даному випадку, а так само, і недоведеність відсутності поважних причин невідвідування дитиною дошкільного закладу, на користь особи, яка притягається до адміністратвиної відповідальності.

Та за правилами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

Як наслідок, дане провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , позаяк, останній не піддається адміністративному стягненню за таких умов.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247того ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і обов`язковою для виконання на всій території України.

Суддя І.В. Явіца