Справа № 264/1045/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2019 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Кальміуського відділення Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ВА 500096, виданий 21.09.1996 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУ УМВС в Донецькій області, який працює директором «Маріупольського спортивно-стрілецького комплексу Товариства сприяння обороні України» Донецької обласної організації товариства сприяння обороні України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2019 року до суду надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, в якому зазначено, що 21 травня 2018 року ОСОБА_2, знаходячись за адресою: м.Маріуполь, вул.Сеченова, 63-А у приміщенні Маріупольського спортивно-стрілецького комплексу, порушив порядок зайняття господарською (підприємницькою) діяльністю без спеціального дозволу, тобто здавав приміщення для здійснення учбових стрільб, не маючи не це ліцензію.

ОСОБА_2 свою провину не визнав, просив закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказував, що для здійснення господарською діяльності та здачі власного нерухомого майна в оренду не потрібно отримання буднього спеціального дозволу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_2 ставиться у провину провадження господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а саме здача у оренду приміщення стрілецького тиру без відповідного дозволу.

Так, відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП передбачена за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозицією вказаної статті передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без одержання ліцензії або дозволу, якщо його одержання прямо передбачене законом.

Проте, Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню. Однак відповідно до статті 7 вказаного закону здача в оренду нерухомого майна, в тому числі спортивно-стрілецького тиру, не вимагає отримання ліцензії.

Крім того, статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види, а також перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» затверджено перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності. Серед вказаного у законі переліку відсутній такий вид діяльності, повязаний із здачею у оренду нерухомого майна або приміщення стрілецького тиру.

При цьому відповідно до статті 1 вказаного закону забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.

Встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що виключно законами встановлюються види господарської діяльності, для провадження яких субєкту господарювання потребується отримання ліцензії або спеціального дозволу. Підзаконні нормативні акти не можуть суперечити законам та без узгодження з ними передбачати отримання будь-яких ліцензій або дозволів. Впроваджена пряма заборона вимагати отримання дозволів, які не передбачені законом. Діючими законами не передбачено обовязку отримання субєктом господарювання ліцензії або спеціального дозволу для провадження господарської діяльності, повязаної із діяльністю спортивно-срілецького тиру або здачі в оренду нерухомого майна, де розташований такий тир. При тому, що наявні у підприємства «Маріупольський спортивно-стрілецький комплекс Товариства сприяння обороні України» Донецької обласної організації товариства сприяння обороні України статутні документи передбачають можливість проведення такої діяльності.

Таким чином, слід дійти висновку, що з боку ОСОБА_2, як керівника підприємства «Маріупольський спортивно-стрілецький комплекс Товариства сприяння обороні України» Донецької обласної організації товариства сприяння обороні України не було встановлено порушень законів про ліцензування та отримання документів дозвільного характеру при здійсненні ним господарської діяльності та здачі в оренду власного нерухомого майна.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ході розгляду справи доводи ОСОБА_2 про належне виконання ним умов ліцензування під час здійснення господарської діяльності спростовані не були, а навпаки знайшли повне своє підтвердження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази провадження ОСОБА_2 господарської діяльності з порушенням умов ліцензування або без отримання спеціального дозволу, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП України через відсутність в його діях складу і події даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 10 днів через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя: Н. В. Литвиненко