Справа№ 755/7015/19 Головуючий у 1 інстанції Старовойтова С.М.
Провадження № 33/824/3410/2019 Головуючий у 2 інстанції Гайдай Р.М.
Категорія: ч. 1 ст. 183-1 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гайдай Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

в изнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 гривні 20 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення останній не сплачує аліменти ОСОБА_3 на утримання дітей в розмірі 1/3, але не менше 30 %, починаючи з 14 лютого 2014 року, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якого згідно розрахунку від 01 квітня 2018 року в сумі 153419, 07 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, вказану постанову скасувати та закрити провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, в разі притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, стягнення у виді суспільно корисних робіт, буде вже другим покаранням за одне й те ж саме правопорушення, що в сувою чергу протирічить вимогам ст. 61 Конституції України, а тому оскаржуване рішення є не Конституційним та не може мати вищу силу за Конституцію України.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт вказав, що 15 липня 2019 року з ним трапився нещасний випадок, відповідно до якого він пошкодив суглоб лівої ноги в частині гомілки. За вказаних обставин, він втратив фізичну можливість рухатися і не зміг бути присутнім у судовому засіданні, яке відбулося 16 липня 2019 року. Не дочекавшись судової повістки про наступне судове засідання, апелянт звернувся до суду, де з`ясувалося що вже відбувся розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч. 1 ст. 183-1 КУпАП встановлена відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Із об`єктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення та повідомив, що він поступово сплачує заборгованість та на даний час вона значно менша.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 5 від 19 квітня 2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої станом на 01 квітня 2019 року складає 153419,07 гривень;

- постановою про прийняття виконавчого провадження від 08 лютого 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини, починаючи з 14 лютого 2014 року;

- розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 08 квітня 2019 року згідно якого, заборгованість станом на 01 квітня 2019 року встановить 153419, 07 гривень;

- актом державного виконавця від 19 квітня 2019 року;

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що він поступово сплачує заборгованість та на даний час вона значно менша, то згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , станом на 01 червня 2019 року заборгованість становить 69556,97 гривень, що свідчить про несплату останнім аліментів на утримання дітей, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в разі притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, стягнення у виді суспільно корисних робіт, буде вже другим покаранням за одне й те ж саме правопорушення, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.183-1 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді суспільно корисних робіт були дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги про поновлення строку на апеялцйіне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, то вони є слушними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, стосовно нього - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Гайдай