КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1047/2019 Суддя 1 інстанції - Федосєєв С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 12.09.2018 року о 13 год. 50 хв., керував автомобілем «Audi», д/н НОМЕР_1 , по проспекту Визволителів, 2, в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, блідість обличчя, очі не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неадекватна поведінка. Від огляду на стан наркотичного сп`яніння, відмовився у встановленому законом порядку, у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/14467/18 та закрити справу за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції є не обґрунтована і підлягає апеляційному оскарженню у зв`язку з неповнотою проведеного судового розгляду, оскільки при винесенні постанови суддя порушив його право на справедливий судовий захист, порушив принципи верховенства права, законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його без дослідження всіх доказів, без його належного виклику для участі у судовому засіданні, на припущеннях, а також допустив неправильне застосування норм права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що 12.09.2018 року його зупинили працівники поліції без законної причини зупинки, нібито за порушення ПДД, але склали протокол за ст. 130 КУпАП, який складався не в його присутності, та не присутності понятих. Будь-які права та обов`язки працівник поліції йому не роз`яснював, не пояснив, що він може поїхати до лікарні та пройти огляд на стан сп`яніння, не видав йому на руки направлення на проходження огляду, не повідомив де саме повинен проводитись огляд. Також працівник поліції свідомо не надав йому копію протоколу, не дав можливості надати свої пояснення та внести записи до протоколу.

ОСОБА_1 стверджує, що спочатку працівник поліції повинен був роз`яснити порядок і процедуру огляду на стан сп`яніння, запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці, та у присутності свідків, а вже потім у разі відмови від проходження огляду або у разі незгоди з результатами огляду працівник поліції повинен був роз`яснити йому про можливість поїхати до диспансеру чи лікарні.

Крім цього апелянт зазначає, що працівник поліції, котрий його зупинив, планував провести огляд, відмовився роз`яснювати будь-які права, процедуру проходження огляду та наслідки відмови від проходження огляду. Крім того, працівники поліції не роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Якби всі права були йому роз`яснені, він би подзвонив адвокату, що б розібратися в даній ситуації, в тому, як все таки ж повинен проводитись огляд на стан сп`яніння, які документи повинні складатись.

Апелянт стверджує, що поліцейський нечітко сформулював звинувачення, не надав та не направив йому поштою копію протокол про адміністративне правопорушення, а отже порушив його право на захист.

ОСОБА_1 вказує на те, що складання протоколу по справі про адміністративне правопорушення, що є єдиним доказом по цій справі, відбулося із грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки всупереч вимогам ст.254, 256 КУпАП здійснювалось без його присутності, понятих при огляді взагалі не було, вони розписались вже в протоколі пізніше, були присутні лише 1-2 хвилини, протокол серії БД №284909 складено також не в присутності понятих, копія протоколу йому не вручена.

Також апелянт зазначає, що у протоколі зазначено одна з ознак наркотичного сп`яніння, які вищезазначеною Інструкцією передбачена як ознаки наркотичного сп`яніння. Однак відповідно до Інструкції ознакою сп`янінняє звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, але чим це підтверджується - не відомо. В поясненнях понятих не зазначено, що в його були ознаки сп`яніння чи що в нього були розширені зіниці очей, тремтіли пальці рук та інше, а відтак, на думку апелянта, показання свідків є сумнівними.

ОСОБА_1 стверджує, що у протоколі він не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, працівники поліції навіть не вручили мені копію та не дали його підписати, висловити свою незгоду. Суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського, а оскільки в протоколі не сформульовано, у який спосіб він мав пройти на вимогу поліцейського огляд на стан наркотичного сп`яніння (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Крім цього ОСОБА_1 вказує на те, що пояснення свідків надруковані, що свідчить про те, що працівник поліції не дав їм надати пояснення, свідки, лише підписали надрукований текст, а без допиту їх у судовому засіданні такі пояснення, на думку апелянта, не належний доказ.

ОСОБА_1 зазначає, що він висловлював усне клопотання про відвід свідкам, понятим, але працівники поліції його слухати не стали, так як, на думку апелянта, свідомо залучили до нібито огляду «своїх» понятих, спеціально, тому що заздалегідь знав, що в судове засідання вони не з`являться, та не викриють схему, як в нашій країні притягують водіїв по ст. 130 КУпАП.

На думку апелянта, за таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також апелянт вказує на те, що його не відстороняли від керування, і матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що, на думку ОСОБА_1 , викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, якщо вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був відносним і допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані - це дані, які маючи зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів, а допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також, коли законодавець допускає його використання, однак жодних допустимих доказів наявності складу правопорушення в його діях у працівника поліції немає.

На думку апелянта, працівник поліції свідомо зазначив адресу його мешкання не вірно, щоб суд не міг його викликати для участі у судовому засіданні.

На переконання ОСОБА_1 , суддя суду першої інстанції поверхово дослідив обставини справи, в судовому засіданні не були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та не був допитаний працівник поліції ОСОБА_4 , який склав протокол. В основу звинувачення його у вчиненні правопорушення покладено докази, які не відповідають обставинам справи та вимогам закону, а тому не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки є значна кількість порушень при оформлені матеріалів справи.

Апелянт вважає, що його вину матеріалами справи та зібраними по справі доказами не доведено.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання 31.05.2019 року не з`явився, проте направив клопотання, в якому підтримав вимоги, зазначені в апеляційній скарзі та просив проводити судове засідання без його участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявний в матеріалах відеозапис, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 284909 від 12 вересня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 12.09.2018 року о 13 год. 50 хв., керував автомобілем «Audi», д/н НОМЕР_1 , по проспекту Визволителів, 2, в м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, блідість обличчя, очі не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неадекватна поведінка. Від огляду в лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

Зазначений протокол складений та підписаний уповноваженою на те особою, містить необхідну інформацію про особу правопорушника, в тому числі і місце його проживання, відомості щодо двох свідків правопорушення та їх підписи. Крім того, в протоколі повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указані ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 та його дії щодо ухилення від огляду; є вказівка на порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП;.

Окрім того, винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується даними які містяться:

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 12 вересня 2018 року на проспекті Визволителів, 2, в м. Києві від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с. 3);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 12 вересня 2018 року щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. (а.с. 4).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - звужені зіниці очей, блідість обличчя, очі не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неадекватна поведінка, виявлені працівниками поліції 12.09.2018 року у ОСОБА_1 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

Обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із відеозаписом із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 12 вересня 2018 року за участю ОСОБА_1

Так, з відеофайлу № вбачається, що інспектор поліції пояснив водієві причину зупинки, а саме те, що згідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», на його транспортному засобі було виявили механічні пошкодження. Після зупинки ОСОБА_1 інспектор поліції попросив надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування. При спілкування з водієм, інспектор поліції повідомив, що вбачає у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, перелічив їх та запропонував пройти огляд у лікаря-нарколога, при цьому роз`яснив, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно у медичному закладі, і таким закладом є «Соціотерапія», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6, проте водій чіткої відповіді чи погоджується він пройти огляд у лікаря-нарколога чи відмовляється від проходження такого огляду не надав.

Вказаний відеофайл спростовує доводи апелянта про незаконність зупинки його транспортного засобу та нероз?яснення йому процедури проходження огляду.

Крім цього, з відеофайлу № вбачається, що на неодноразові пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, водій будь-яким чином намагався уникнути чіткої відповіді. Також інспектор поліції повідомив водія, що у разі недовіри екіпажу поліції, котрі його зупинили, він має право викликати інший наряд поліції, і у їх супроводі проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Крім цього, з відеозапису вбачається, що на прохання ОСОБА_1 інспекторами поліції було виписано направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, проте водієві воно надано не було, так як останній протягом всього часу спілкування з працівниками поліції з салону свого автомобіля не вийшов і така поведінка ОСОБА_1 працівниками поліції була розцінена як відмова від проходження огляду.

Відтак, доводи апелянта про порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння, через ненадання йому направлення на проходження огляду є необгрунтованими, оскільки таке направлення відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, надається лише при згоді особи пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, проте як вбачається з відеозапису, направлення на проходження огляду було виписане і ОСОБА_1 було запропоновано проїхати з працівниками поліції до медичного закладу, однак водій за весь час спілкування з працівниками поліції навіть не вийшов із свого автомобіля.

Крім цього слід зазначити, що сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що недолучення працівниками поліції до матеріалів справи бланку направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння та не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Також, як вбачається з відеофайлу № , у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги працівників поліції надати страхований поліс, на водія було складено постанову за ст. 126 КУпАП. Інспектором поліції було зачитано суть правопорушення, роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України та запропоновано поставити підпис у постанові про отримання її копії, однак водій на неодноразові пропозиції підписати постанову, протягом тривалого часу так і не поставив свій підпис у постанові та не отримав її копії. Також працівник поліції пояснив водієві, що оскільки в нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння, тому він не може в подальшому керувати транспортним засобом.

Даний відеофайл спростовує доводи ОСОБА_1 про нероз?яснення працівниками поліції йому його прав та не відсторонення його від керування.

З відеофайлу № вбачається, що після чергової пропозиції пройти огляд у медичному закладі, та не отримавши від ОСОБА_1 чіткої згоди на проходження огляду, працівниками поліції було запрошено двох свідків, яким роз`яснено, що екіпажем поліції було зупинено водія, під час спілкування у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. В присутності двох свідків ОСОБА_1 знову було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, проте водій в черговий раз уник відповіді. Така поведінка була розцінена інспектором поліції як відмова від проходження огляду, у зв`язку з чим на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідки підтвердили відмову водія від проходження огляду у своїх пояснення та засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення особу ОСОБА_1 було встановлено за допомогою посвідчення водія, яке він не надав інспектору поліції, а лише пред`явив. Анкетні дані, такі як адреса місця проживання, номер мобільного телефону, які зазначені в протоколі, ОСОБА_1 особисто повідомив працівнику поліції. Після складання, протокол про адміністративне правопорушення був зачитаний інспектором поліції, і ОСОБА_1 знову було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено, яким судом буде проводитись розгляд справи.

Даний відеозапис спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що працівник поліції свідомо зазначив невірну адресу його місця проживання, щоб суд не зміг його викликати для участі в судовому засідання, оскільки саме таку адресу проживання, яка зазначена в протоколі ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції.

Вказані відеозаписи, які є безперервними і зміст яких відповідає критерію належності, допустимості спростовують доводи апелянта щодо недотримання співробітниками патрульної поліції процедури проведення відповідного огляду на стан сп`яніння, а також доводи про недотримання вимог закону під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а тому їх правильно було покладено в обґрунтування висновків суду щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що він висловлював інспекторам поліції усне клопотання про відвід свідкам і те, що свідки, лише підписали надрукований текст, а без допиту їх у судовому засіданні такі пояснення не належний доказ, то вони є безпідставними, оскільки на відеозапису відсутні будь які клопотання ОСОБА_1 з приводу свідків, а відібрання пояснень свідків на бланку, заповненому поліцейськими не суперечить вимогам закону, а тому твердження в апеляційній скарзі, що такі пояснення не можна брати до уваги є надуманими. Будь - яких клопотань під час апеляційного розгляду, в тому числі й щодо виклику та допиту свідків ОСОБА_1 не заявляв.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, то такі порушення судом першої інстанції були допущені, оскільки справу було розглянуто без його участі. Разом з тим, недотримання судом вимог ст. 268 КУпАП не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки права ОСОБА_1 , передбачені, ст. 268 КУпАП були в повному обсязі реалізовані в суді апеляційної інстанції, в тому числі шляхом надання пояснень, заявлення клопотань та інше.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не надали йому копіє протоколу, то не надання копії протоколу не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал