КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1141/2019 Суддя у першій інстанції: Бандура І.С.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Нагули О.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Нагули О.О., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 352 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник Нагула О.О., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд не дослідив належним чином матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, допустив викривлення показань свідка, допитаного в судовому засіданні, та не повідомивши інших свідків про час та місце розгляду справи, відмовив у здійсненні повторного виклику свідків.

Апелянт зазначає, що висновки суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Також апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги, протоколи допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були надані ним суду, де у протоколах свідки надають пояснення, що суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, у відповідності до змісту яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а не від проходження встановленого законом огляду на стан сп`яніння взагалі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Нагули О.О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи на обґрунтування апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Згідно оскаржуваної постанови, 01.11.2018 приблизно о 04 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген» н.з. НОМЕР_1 , по пр. Перемоги, 106/2 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на виявлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейськогопройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення накладається на особу у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, положеннями статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ж з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 7 розділу І цієї ж Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольногосп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши доводи апелянта, вважаю, що судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з`ясовані обставини, що свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності.

Матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові впроходженні огляду на стан алкогольногосп`яніння, у встановленому законом порядку.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 , за ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, той факт, що останній керував автомобілем «Фольксваген» н.з. НОМЕР_1 , по пр. Перемоги, 106/2 в м. Києві та відмовився від проходженняогляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відеозаписом з камер поліцейських, з якого убачається, що ОСОБА_1 , добровільно та без будь-якого тиску на нього зі сторони поліцейських, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі є безпідставними та спростовуються відео записом з місця події, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було спочатку в присутності двох свідків запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», після того як ОСОБА_1 відмовився, останньому працівники поліції запропонували пройти огляд у медичному закладі від якого він також відмовився.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, протоколи допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були надані захисником Нагулою О.О суду першої інстанції, де у протоколах свідки надають пояснення, що суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, у відповідності до змісту яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а не від проходження встановленого законом огляду на стан сп`яніння взагалі, оскільки вони суперечать відеозапису з камери поліцейських, згідно якого подія розвивалися зовсім іншим чином.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та всі встановлені обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, яке є умисним, грубим і суспільно небезпечним, особу правопорушника, суддя першої інстанції вірно визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Суддею першої інстанції, як вбачається з оскаржуваної постанови з`ясовано обставини справи, проаналізовано пояснення свідків, які були очевидцями події, та пояснення свідка ОСОБА_2 , надані безпосередньо в судовому засіданні, докази, що містяться в справі, тобто виконано всі дії, для встановлення істини у справі, дано належну оцінку й постановлено законне та обґрунтоване рішення, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, в присутності двох свідків, на що поліцейськими з дотриманням вимог Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому в даному випадку оформлення направлення на огляд водія, є не доречним, а доводи захисника безпідставними в цій частині.

Посилання апелянта на те, що співробітником патрульної поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів та підтверджують порушення апелянтом саме вимог п. 2.5 ПДР.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не були допитані свідків, слід зазначити наступне. Відповідно до норм статтей 272, 278-279 КУпАП не передбачено обов`язкової участі свідків при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а відтак доводи апеляційної скарги щодо не виклику свідків в судове засідання є не обґрунтованими.

На підставі викладеного, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року, апелянтами не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, не вбачаючи підстав для скасування чи зміни постанови суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Нагули О.О., в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич