ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/3259/18 Суддя 1-ї інстанції: Чижиченко Д.В.
Провадження № 33/818/3/19
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2019 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14.06.2018 року о 06:40 в м. Харків, по вул. Конєва, водій ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотестер 6810» та в закладі охорони здоров'я КНОЗ ОНД в м. Харкові відмовився.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову від 05.09.2018 року скасувати.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що постанова суду була отримання ним поштою 11.09.2018 року.( а.с. 23, отримав особисто 13.09.2018 року).

В апеляційній скарзі вказує, що працівниками поліції було незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП щодо нього, оскільки він був пасажиром, а не водієм.

Вказав, що у протоколі він не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у найближчому закладі охорони здоров'я, та у протоколі не сформульовано, який саме огляд він має пройти на вимогу співробітників поліції, що на його думку свідчить про те, що він був позбавлений можливості пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров'я.

Вважає, що з урахуванням зазначеного, суд передчасно дійшов до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску є поважними, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено порушень суддею суду першої інстанції вимог вказаної правової норми.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов'язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, який наполягав на розгляді його апеляційної скарги без захисника, оскільки невідомо, чому він не прибув до суду, та надаючи пояснення повідомив, що насправді він був пасажиром автомобіля, а за кермом був його товариш, який порушив Правила дорожнього руху, та злякавшись покарання за це, вийшов з машини і не повернувся.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який був вілдстворений в апеляційному суді, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції у зв'язку з проїздом на рейках трамваю. Під час спілкування з працівниками поліції він не заперечував, що саме він був водієм автомобіля, мав при собі відповідні документи та в руках тримав ключі від транспортного засобу. Працівники поліції повідомили, що він має видимі ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: хитка хода, млява мова, і на їх пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу або в закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків.

Ці обставини спростовують доводи апелянта, що ніби то не він був водієм, та свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водій зобов'язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров'я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додатковіо бов'язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичнийо гляд для визначення стану сп'яніння.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або підвпливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Апеляційний суд не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок судді суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №154179 від 14.06.2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, змістом відеозапису.

Цим доказам суд першої інстанції дав повну та належну оцінку, та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопопрушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року у відношенні ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду В.П. Цілюрик