Справа № 283/513/19
провадження №3/283/278/2019
П О С Т А Н О В А

04 березня 2019 року Суддя Малинського районного суду Житомирської області Ярмоленко В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, головного спеціаліста відділу у Малинському районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, мешканки АДРЕСА_1

за ст. 172-6 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно змісту протоколу №81 від 20.02.2019 року ОСОБА_1 отримавши 18.07.2018 року у дарунок нерухоме майно, несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, а саме 25 жовтня 2018 року.

За цим фактом відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 172-6 ч.2 КУпАП.

Протокол підлягає поверненню для доопрацювання.

Згідно ст. 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство по запобіганню корупції (далі НАЗК) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статутом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику (ст.4 ч. 1 Закону). У відповідності до п.8 ч. 1 ст. 11 цього Закону, окрім іншого до повноважень НАЗК віднесено здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Саме на виконання цих функцій, рішенням НАЗК №3 від 10.06.2016 р. затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та Форму повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування.

Згідно ст. 48 ЗУ «Про запобігання корупції», Національне агентство здійснює щодо декларацій, поданих суб'єктами декларування, контроль щодо своєчасності подання; правильності та повноти заповнення; логічного та арифметичного контролю.

Отже контрольна функція в цій сфері законом покладена на НАЗК як на повноважний орган.

Неповідомлення про суттєві зміни в майновому стані є порушенням вимоги встановленої ч.2 ст. 52 «Додаткові заходи здійснення фінансового контролю» розділу «Фінансовий контроль» ЗУ «Про запобігання корупції». Суть цього порушення полягає у несвоєчасному внесенні або невнесенні на сайті НАЗК повідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб'єкта декларування, яке в подальшому вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а отже контроль за своєчасністю внесення таких змін також віднесено до повноважень НАЗК.

Статтею 8 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251, 254-256 КУпАП, органи Національної поліції України вправі збирати докази і складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-6 КК КУпАП, однак повноваження щодо перевірки та встановлення факту несвоєчасного подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, а також повідомлень про суттєві зміни у майновому стані, відносяться до виключної компетенції НАЗК і серед повноважень органів Національної поліції України (ст.23 Закону «Про Національну поліцію України) відсутні.

Крім того, у своєму рішенні «Про затвердження Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» №1375 від 08 грудня 2017 року ( зокрема в абз.З, стор.8) НЛЗК постановило, що: «зважаючи на зазначені положення законодавства, перевірка електронних декларацій є виключною компетенцією НАЗК, яке виступає єдиним суб'єктом, що здійснює таку перевірку, не наділяючи таким правом інші державні органи. З цією метою НАЗК наділено відповідними повноваженнями, а саме: правом визначати порядок такої перевірки, отримувати необхідну інформацію, проводити моніторинг способу життя декларантів, тощо.»

Порядком проведення перевірок НАЗК, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2016 р. за № 1230/29360, в п. З розділу 2, зазначено, що позапланова перевірка проводиться за наявності інформації, у тому числі від фізичних та юридичних осіб, про порушення вимог Законів України «Про запобігання корупції» .

Позиція щодо виключності повноважень НАЗК при перевірці декларацій наведена у правовій позиції Верховного суду у справі № 814/886/17.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Ст.5 ч.3Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 р. № 3166-VІ визначено недопустимість дублювання однаковими повноваженнями двох державних органів.

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто внутрішня колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Такий підхід до захисту прав особи зафіксований у ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи мас бути такою, що може однозначно без сумнівів і застережень розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Так, Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14).

Виходячи з вищевикладених доводів, суд позбавлений можливості всебічно, повно і об'єктивно з'ясування обставини даного правопорушення, вважаю за необхідно направити протокол на дооформлення та надання повноважень на складення протоколу.

Керуючись ст.ст. 221, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч.2 КУпАП повернути на доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя