Справа № 466/2488/19 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 33/811/562/19 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Львівського апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Рудика В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 (триста сорок) гривень в дохід держави.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, 12.03.2019 року о 09 год. 05 хв., у м. Львові на вул. Дорошенка, поблизу перехрестя пр. Свободи вул. Дорошенка, керуючи автомобілем марки «Fiat Panda», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не створить перешкоду або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті чого пішохід отримала тілесні ушкодження, порушивши вимоги п. 1.5, 2.3 (б,д), 10.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді місцевого суду, потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_1 , просить постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2019 року змінити в частині накладеного адміністративного стягнення у виді штрафу, замінивши на позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на те, що при накладенні стягнення суддею не враховано, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху, вчинивши наїзд на пішохода на пішохідному переході, а також залишив місце дорожньо-транспортної події. При цьому, не переконавшись в тому, чи перебуває потерпіла особа в безпечному стані, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав швидкої медичної допомоги та не повідомив про це орган чи підрозділ поліції.

Також потерпіла звертає увагу на те, що судом не враховано суспільну небезпеку вчиненого діяння, яке полягає в грубому ігноруванні ПДР та вчинення дій на уникнення притягнення до відповідальності.

На її переконання, з огляду на те, що ОСОБА_1 не розкаявся у вчиненому, завдав шкоди іншій особі, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. не відповідає характеру вчиненого ним правопорушення та його особі.

Заслухавши представника потерпілої на підтримання поданої апеляційної скарги, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який заперечив проти апеляційних вимог та вважає рішення судді першої інстанції законним, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок судді районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованим, прийнятим на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, та ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, зокрема на протоколі про адміністративне правопорушення від 20 березня 2019 року серії ОБ№194271 (а.с.1), поясненнях самого ОСОБА_1 (а.с.4, 29), висновку за фактом ДТП, внаслідок якої травмувалися люди, від 12 березня 2019 року(а.с.15-16), протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 березня 2019 року (а.с.19-24), схемі місця ДТП (а.с.25), що ніким не оспорюється.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Адміністративна відповідальність реалізується шляхом застосування до винних осіб адміністративних стягнень, загальною особливістю яких є їх виховний, репресивний, каральний та профілактичний характер.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності, а саме захисту правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття.

В силу вимог ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Перевіривши матеріали справи та обставини вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до переконання, що при накладенні адміністративного стягнення суддею в повній мірі не враховано характер правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що характеризується підвищеною суспільною небезпечністю та створює загрозу для життя та здоров`я інших осіб, такий, порушивши вимоги ПДР та вчинивши наїзд на пішохода на пішохідному переході, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, не переконавшись в тому, чи перебуває потерпіла особа в безпечному стані, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій та не повідомив поліцію про факт настання ДТП.

На переконання апеляційного суду, обране суддею першої інстанції правопорушнику ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. не відповідає характеру правопорушення, відтак у разі його застосування таке не сприятиме досягненню мети адміністративного стягнення - виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, з огляду на це доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими.

Ураховуючи дані про особу порушника, ступінь його вини, характер та обставини вчинення адміністративного правопорушення, його наслідки, з урахуванням меж санкції ст.124 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, що за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Поряд з тим, не ґрунтується на положеннях закону вимоги апеляційної скарги потерпілої в частині призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, адже санкцією ст.124 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова судді першої інстанції в частині призначення адміністративного стягнення з наведених вище підстав підлягає до скасування з прийняттям у цій частині нової постанови, а апеляційна скарга до часткового задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати в частині накладення адміністративного стягнення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою накласти на ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

У решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М.Урдюк