Справа № 159/2633/19 Провадження №33/802/669/19 Головуючий у 1 інстанції:Панасюк С. Л.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., скаржника ОСОБА_1 , захисника Веремчука М.В., розглянувши апеляційну скаргу на постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 30 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 15 травня 2019 року, о 00.10год., по вул.Миру в м.Луцьку Волинської області, керував автомобілем «Фіат», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1. в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки він не перебував за кермом автомобіля, а суддею місцевого суду порушено право на захист. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку скаржника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суддя приходить до наступного висновку.

Сам по собі факт розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом відкладався розгляд справи за клопотанням захисника, ОСОБА_1 не отримував судові повістки, які йому надсилалися на домашню адресу, та не інформував завчасно суд про своє бажання взяти участь в судовому розгляді.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Твердження апелянта про порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки останньому було роз`яснено при складенні протоколу права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, при цьому останній відмовився отримувати копію протоколу.

Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, судом допущено не було.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом (а.с.1), зі змістом якого останній відмовився ознайомлюватися, висновком ВОНД щодо перебування особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.7), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4, 5). Ставити під сумнів висновок щодо результатів медичного огляду в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і в самій скарзі.

Окрім того, допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Підстав в апеляційного суду ставити під сумнів показання вказаного свідка немає, не наведені такі підстави і в самій апеляції.

Також, відеозаписом з бодікамер поліцейських підтверджується факт вчинення скаржником правопорушення.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що показання ОСОБА_1 , в тому числі і щодо перебування за кермом іншої особи, є недостовірними, суперечливими та такими, які направленні на уникнення відповідальності порушником.

Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, безпідставними.

Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді ОСОБА_1 будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомив, жодних клопотань чи доказів не подавав.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи, інші обставини справи, а тому призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, з чим повністю погоджується і апеляційний суд, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 30 липня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М.Клок