Житомирський апеляційний суд
Справа №296/398/19 Головуючий у 1-й інст. Янчук Н. П.
Категорія ч.3 ст.41 КУпАП Доповідач Слісарчук Я. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Слісарчук Я.А., за участю: секретаря судового засідання Кашенко Л.М., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою :

АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а на підставі ст. 22 КУпАП його звільнено від адміністративної відповідальності з винесенням усного зауваження.

Згідно постанови, 19.12.2018 року перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 , будучи директором ПП «ЖЕП №1», допустив порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП, а саме: в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу, чим вчинив порушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки вважає, що вказаний строк він пропустив з поважних причин, постанову скасувати, а справу закрити за відсутності в його діях складу правопорушення. Вказує на те, що суд не повідомив його про час та місце розгляду справи, розглянув справу у його відсутності, чим порушив його право на захист. Посилається на те, що укладаючи з працівниками цивільно-правові угоди, а не трудові він не порушив діюче законодавство.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, опитавши свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд поновлює ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки вважає, що вказаний строк він пропустив з поважних причин.

Так, при розгляді справи в районному суді ОСОБА_1 . не був присутній, копію постанови суду отримав 15.03.2019 року, а апеляційну скаргу на неї подав 18.03.2019 року.

Також, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції не були дотримані належним чином.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП послався лише на акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю та пояснення ОСОБА_1 від 19.12.2018 року, не з`ясувавши при цьому всіх обставин справи, що мають значення у справі, чим допустив неповноту судового розгляд та дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Частиною 3 ст. 41 КУпАП передбачена відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.

Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Згідно роз`яснення Міністерства соціальної політики від 23.04.2010 року №115/13/133-10 виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися, як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема на підставі цивільно-правового договору.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. виконання визначеного завдання, вказаним договором, трудова діяльність робітника припиняється. В договорі підряду містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора ПП «ЖЕП №1», допустив до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу наступних працівників : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з якими було укладено цивільно-правові договора .

За змістом вказаних договорів виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, що діють на підприємстві замовника, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, сплачує у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витрати, зумовленими народженням та похованням, та інші види державного страхування.

Також встановлено, що на виконання вказаних договорів складалися акти приймання виконаних робіт.

З аналізу наявних в матеріалах справи копій цивільно-правових договорів, укладених між ПП ЖЕП №1 м. Житомира в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та актів приймання виконаних робіт, укладених між підриємством та вказаними праціниками можна зробити висновок, що між власником та працівниками виникли саме цивільно-правові відносини, а не трудові.

Таким чином, з урахуванням зазначеного в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення ч. 3 ст. 41 КУпАП України, оскільки даною статтею не передбачено відповідальність за укладання договору цивільно-правового характеру.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що директором ПП ЖЕП №1 м. Житомира ПП ОСОБА_1 було порушено встановлені вимоги законодавства про працю, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є не обґрунтованим.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 року, щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: