Справа № 3/593/124/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"10" травня 2019 р.

В складі:

Головуючого судді Німко Н.П.

При секретарі судового засідання Олексів О.Б.

З участю особи, яка притягується

До адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани Тернопільської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області, громадянки України, українки, виконуючої обов?язки головного лікаря Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію, проживаючої по АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася,-

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №-ТР 0352/414/АВ/П/ПТ від 27 лютого 2019 року, складеного інспектором праці управління держпраці у Тернопільській області ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючої обов?язки головного лікаря Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію, в січні 2019 року допустила порушення виплати заробітної плати працівникам дитячого санаторію. Так, виплата заробітної плати за першу половину січня 2019 року проведена 24 січня 2019 року, тобто з порушенням строків виплати, встановлених колективним договором санаторію та пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата.

Окрім цього, ОСОБА_1 допустила порушення вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 ЗУ «Про відпустки», а саме: машиністу з прання та ремонту спецодягу ОСОБА_3 відповідно до наказу від 19.02.2019 року № 9-в надано щорічну та додаткову відпустки загальною тривалістю 32 кал. дні з 25.02.2019 року, а заробітна плата за час відпустки (відпускні) у сумі 3588 грн. 57 коп., термін виплати яких відповідно до вимог чинного законодавства настав 22.02.2019 року, на час інспекційного відвідування станом на 25.02.2019 року не виплачені, термін затримки виплати відпускних - 3 кал. дні. Аналогічні порушення строків виплати відпускних мали місце і при наданні щорічних відпусток інженеру з охорони праці ОСОБА_4 - термін затримки виплати - 13 кал. днів, головній медичній сестрі ОСОБА_5 . - термін затримки виплати 5 кал. днів та іншим працівникам.

ОСОБА_1 також порушила вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, оскільки остаточний розрахунок із звільненими працівниками санаторію в окремих випадках у день звільнення не проводиться. Звільненій 19.11.2018 року відповідно до наказу від 19.11.2018 року № 254 сестрі медичній ОСОБА_6 остаточний розрахунок у сумі 407 грн. 88 коп. виплачений лише 30.11.2018 року - термін затримки виплати - 11 кал. днів. Звільненій 07.11.2018 року лаборанту ОСОБА_7 відповідно до наказу від 07.11.2018 року № 244 остаточний розрахунок у сумі 1740 грн. 03 коп. виплачений лише 14.11.2018 року - термін затримки виплати 7 кал. днів.

Всупереч ч. 1 ст. 117 КЗпП України у зв`язку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку згаданим звільненим працівникам санаторію, станом 27 лютого 2019 року не нараховано та не виплачено їх середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОСОБА_1 також допущено порушення статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки». При звільненні працівників санаторію мала місце невиплата грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку працівникам, які мають дітей. Звільненій 07.11.2018 року у звязку закінченням строку договору лаборанту ОСОБА_7 , як матері двох дітей 1999 та 2001 років народження, що працювала у дитячому санаторії протягом 2014-2018 років на умовах строкових трудових договорів, та мала право на додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 кал. днів за 2014 рік та такою відпусткою за час своєї роботи не скористалась, станом на 27 лютого 2019 року не нараховано та не виплачено грошової компенсації за невикористану нею додаткову соціальну відпустку, а при звільненні виплачено лише грошову компенсацію за 25 кал. днів невикористаної щорічної відпустки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП фактично визнала частково. З приводу згаданих вище порушень пояснила, що на час вказаних у протоколі фактів і по даний час, вона є виконуючим обов`язків головного лікаря Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію (далі санаторій). Зазначений заклад перебуває у підпорядкуванні Тернопільської обласної ради, яка є його власником і засновником. Фінансування санаторію відбувається згідно кошторису із обласного бюджету, затвердженого Тернопільською обласною державною адміністрацію. З приводу порушення виплати працівникам заробітної плати в січні 2019 року пояснила, що кошти на оплату праці в санаторій з обласного бюджету надійшли лише 22 січня 2019 року, а тому й виникла 2-х денна затримка такої виплати. Щодо не проведення остаточного розрахунку з працівниками санаторію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в день їх звільнення (відповідно 30 листопада та 07 листопада 2018 року) та не нарахування й не виплати вказаним працівникам їх середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( ОСОБА_6 . затримка 11 кал. днів, ОСОБА_8 Н.І. затримка 7 кал. днів) пояснила, що такі порушення відбулися по причині звільнення та прийняття на роботу головного бухгалтера, виготовлення цифрових підписів та невчасно поданих заяв працівників про надання відпустки. Щодо невиплати грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку ОСОБА_7 пояснила, що зазначений працівник працював в санаторії на посаді лаборанта за зовнішнім сумісництвом по строковому трудовому договору, а тому правом на отримання такої відпустки користувався за основним місцем роботи. Запевнила суд, що всі недоліки, які зазначені у протоколі на даний час усунуто і в майбутньому не повторяться.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, давши оцінку наданим суду доказам з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, прийшов до наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями ч.1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням ( проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено наступне:

Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій підпорядкований Тернопільській обласній раді.

ОСОБА_1 з 15 березня 2016 року і по даний час є виконувачем обов`язків головного лікаря Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію головою комісії з припинення юридичної особи.

Відповідно до витягу зі Статуту Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію ( п.4.9), головний лікар несе відповідальність за дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, умов колективного договору санаторію, фінансової дисципліни…, здійснює загальне керівництво роботою з охорони праці…

Диспозицією ч.1 ст. 41 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця, необхідних для призначення пенсії ( про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Отже, виходячи з наведеного, необхідною умовою наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП у даній адміністративній справі, є вина ОСОБА_1 , як посадової особи виконувача обов`язків головного лікаря Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію голови комісії з припинення юридичної особи і форма такої вини має бути лише у виді прямого умислу зазначеної особи на вчинення дій (бездіяльності), передбачених у диспозиції вказаної статті.

З приводу зазначеного у протоколі порушення законодавства про працю ОСОБА_1 , яке пролягає у тому, що в січні 2019 року вона допустила порушення строків виплати заробітної плати працівникам дитячого санаторію, оскільки, виплата заробітної плати за першу половину січня 2019 року проведена 24 січня 2019 року, тобто з порушенням строків виплати, встановлених колективним договором санаторію та пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні такого порушення законодавства про працю не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Так, доказів, які б свідчили про винність у цьому випадку ОСОБА_1 , матеріали провадження, що були направлені до суду не містять. Не здобуто таких і в ході судового розгляду. Протокол про вчинення ОСОБА_1 у цій частині адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, містить дані, що стверджують виключно факт несвоєчасної невиплати заробітної плати, проте, жодним чином не вказують на те, що така несвоєчасність виплати виникла саме з вини ОСОБА_1 як керівника санаторію.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, вважаю, що в цій частині порушене відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Щодо решти вказаних у протоколі порушень, які поставлені у вину ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України щодо своєчасності проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками санаторію у день звільнення. Так, як вбачається із матеріалів справи, звільненій 19 листопада 2018 року відповідно до наказу від 19 листопада 2018 року № 254 сестрі медичній ОСОБА_6 , остаточний розрахунок у сумі 407, 88 грн. виплачений 30 листопада 2018 року - термін затримки виплати склав 11 кал. днів; звільненій 07 листопада 2018 року лаборанту ОСОБА_7 відповідно до наказу від 07 листопада 2018 року № 244 остаточний розрахунок у сумі 1740,03 грн. здійснено 14 листопада 2018 року, термін затримки виплати склав 7 кал. днів. Окрім цього, всупереч ч. 1 ст. 117 КЗпП України у зв`язку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку згаданим звільненим працівникам санаторію, станом на 27 лютого 2019 року не було нараховано та не виплачено їх середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, ОСОБА_6 не виплачено її середній заробіток за 11 кал. днів затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні, а ОСОБА_7 не виплачено її середній заробіток за 7 кал. днів затримки остаточного розрахунку при звільненні.

За цими фактами пояснення ОСОБА_1 про те, що така несвоєчасність виплат виникла за огляду на прохання самих звільнених працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Н ОСОБА_10 , викладене у їх заявах, згідно яких вони просили виплатити належні їм суми у найближчий строк, установлений для виплати зарплати (авансу), в цій частині суд вважає необґрунтованими, оскільки у наданих суду копії заяви ОСОБА_7 від 01 листопада 2018 року вказано : « Прошу мої розрахункові кошти виплатити при авансі 15.11.18р», а у заяві ОСОБА_6 від ( дата нечитабельна) листопада 2018 року вказано « Прошу звільнити мене з роботи за власним бажанням з 19.11.2018р., розрахункові кошти прошу виплатити при зарплаті 30.11.2018 року». Суд вважає, що зміст таких заяв не підтверджує згадані твердження ОСОБА_1 Окрім цього, такі надані документи є копіями, які не засвідчені, як вірні з оригіналом, на них відсутня «читабельна» резолюція відповідальної особи з приводу вирішення прохань, викладених у таких заявах.

Також суд вважає доведеним й факт порушення ОСОБА_1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку працівнику, яка має дітей. Так, звільненій 07 листопада 2018 року у зв`язку із закінченням строку договору лаборанту ОСОБА_7 , як матері двох дітей 1999 та 2001 років народження, яка працювала у дитячому санаторії протягом 2014-2018 років на умовах строкових трудових договорів та мала право на додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 кал. днів за 2014 рік і такою відпусткою за час своєї роботи не скористалась, станом на 27 лютого 2019 року не було нараховано й виплачено грошової компенсації за невикористану нею додаткову соціальну відпустку, а при звільненні виплачено лише грошову компенсацію за 25 кал. днів невикористаної щорічної відпустки.

Суд не приймає як обґрунтовані твердження ОСОБА_1 про те, що звільнена ОСОБА_7 , яка працювала на посаді лаборанта санаторію за зовнішнім сумісництвом по строковому трудовому договору, правом на отримання вказаної у протоколі відпустки, скористалася за основним місцем роботи, оскільки жодного належного й допустимого доказу на підтвердження такої обставини суду не було надано.

Отже, суд приходить до висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 у вказаних вище випадках складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Разом з тим, судом розглянуто і проаналізовано обставину, що має суттєве значення для розгляду справи, а саме: питання часу скоєння адміністративного правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ТР 0352/414/АВ/П/ПТ від 27 лютого 2019 року вбачається, що порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП та ч.1 ст.117 КзПП щодо своєчасності проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та дотримання строків виплати середнього заробітку за час затримки виплати загаданим працівникам мали місце в період 07 листопада 2018 року та 19 листопада 2018 року. А порушення ч.1 ст.83 КзПП та ч.1 ст.24 ЗУ «Про відпустки» щодо звільненої ОСОБА_7 вчинено 07 листопада 2018 року.

Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні три місяці з дня його виявлення.

Згідно вимог ч.7 ст. 247 КУпАП закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження у такій справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Виходячи із вищенаведеного, як вважає суд, строки накладення адміністративного стягнення за порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.116 КЗпП, ч.1 ст.117 КЗпП, ч.1 ст.83 КзПП та ч.1 ст.24 ЗУ «Про відпустки» закінчилися, оскільки з листопада 2018 року пройшло більше як три місяці, а тому провадження у цій адміністративній справі в цій частині підлягає закриттю.

Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 щодо відсутності її вини у порушенні вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 ЗУ «Про відпустки» за фактом несвоєчасності виплати відпускних машиністу з прання та ремонту спецодягу ОСОБА_3 , яка мала місце 22 лютого 2019 року і вважає, що у цьому випадку має місце порушення трудового законодавства з вини ОСОБА_1

Так, відповідно до наказу від 19 лютого 2019 року № 9-в вказаному працівнику надано щорічну та додаткову відпустки загальною тривалістю 32 кал. дні з 25 лютого 2019 року, а заробітна плата за час відпустки (відпускні) у сумі 3 588, 57 грн., термін виплати яких відповідно до вимог чинного законодавства настав 22 лютого 2019 року, станом на 25 лютого 2019 року не було виплачено, термін затримки виплати відпускних склав 3 кал. дні. Посилання ОСОБА_1 , що така затримка викликана заявою ОСОБА_3 у якій він просив виплатити належні йому суми у найближчий строк, установлений для виплати зарплати (авансу), суд вважає необґрунтованими, оскільки у наданій суду копії заяві ОСОБА_3 від 19 лютого 2019 року вказано « Прошу мені нараховані кошти виплатити при з-ті 25.02.2019 р..» і такий зміст заяви не підтверджує згадані твердження ОСОБА_1 Окрім цього, такий наданий документ є копію, яка не засвідчена, як вірна з оригіналом, на ньому відсутня резолюція відповідальної особи з приводу вирішення прохання, викладеного у заяві.

Отже, суд приходить до висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 у цьому випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що її діями не було заподіяно шкідливих наслідків та будь-якої шкоди інтересам держави чи фізичних осіб, малозначність згаданих правопорушень, взявши до уваги її позитивні характеристики за місцем роботи та відсутність компрометуючих її відомостей за її місцем проживання, а також запевнення, що у подальшому подібні порушення трудового законодавства не будуть вчинятися, суд вважає за доцільне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення такого адміністративного правопорушення та обмежитись щодо неї усним зауваженням.

Суд не розглядає зазначені у протоколі, як «… аналогічні..» порушення строків виплати відпускних, які місце і при наданні щорічних відпусток інженеру з охорони праці ОСОБА_4 - термін затримки виплати - 13 кал. днів, головній медичній сестрі ОСОБА_5 . - термін затримки виплати 5 кал. днів та іншим працівникам. У цьому випадку інспектор праці не зазначив всіх необхідних відомостей часу, місця вчинення таких порушень закону про працю, а з власної ініціативи суд не вправі встановлювати такі обставини, аналізуючи надані йому матеріали, оскільки це буле свідчити про упередженість суду й порушення принципів безсторонності та змагальності процесу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.22, 33, 34, 35, ч.1 ст.41, 221, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У частині порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.115 КУпАП щодо строків виплати заробітної плати працівникам Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію в січні 2019 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

У частині порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.116 КЗпП України щодо своєчасності проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію у день звільнення, які мали місце в листопаді 2018 року, порушення вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку звільненим працівникам Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію, які мали місце в листопаді 2018 року; порушення вимог ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку звільненому працівнику Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію, яка має дітей, яке мало місце в листопаді 2018 року - провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення за вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП за фактом порушення вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 ЗУ «Про відпустки» щодо своєчасності виплати відпускних працівнику Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію ОСОБА_3 , яка мала місце 22 лютого 2019 року.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого нею діяння та обмежитись щодо неї усним зауваженням.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32 1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко