КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М. за участю ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_4 розглянула апеляційну скаргу захисника на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2019 року о 02 год. 15хв. ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по просп. Л. Курбаса, 15 з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродня блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких порушує питання про скасування Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року та закриття провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, не допитав свідків; в матеріалах справи відсутні докази винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, унаслідок чого необґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 219454 від 21 січня 2019 року не вказано, що ОСОБА_1 «повторно» вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, а суд в супереч установленій практиці ЄСПЛ, фактично самостійно збільшив обсяг обвинувачення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції формально послався на те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - без належного аналізу зазначених доказів та оцінки їх у розумінні ст. 252 КУпАП.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 219454 від 21 січня 2019 року, ОСОБА_1 керував автомобілем «DaewooNexia», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по просп. Л. Курбаса, 15 з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродня блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, виклад фактичних обставин у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 219454 від 21 січня 2019 року щодо ОСОБА_1 у повній мірі не відображає диспозицію ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема не вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі досліджених у суді доказів. Однак із судового рішення не вбачається, які докази судом першої інстанції досліджувалися на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року.

При цьому, судом не досліджено докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

При цьому, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинені повторно протягом року).

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційногосуду О.М. Сітайло

Справа № 33/824/1703/2019 Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП Головуючий суддя у 1-й інстанції: Жмудь В.О.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.