Справа № 464/7165/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 33/811/142/19 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 22 січня 2019 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 384,20 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_4 09 грудня 2018 року о 00:50 год. по вул.Стуса, 57, у м.Львові здійснював керування автомобілем марки «BMW 318» д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України.

На дану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та провадження закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуюсь із зазначеною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 400018 від 09.12.2018 року, 09.12.2018 року о 00 год. 50 хв. у м. Львові на вул. Стуса, 57 , ОСОБА_2, керував автомобілем БМВ 318 номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України.

У скоєнні даного правопорушення винним себе не визнає, обставини зазначенні у протоколі вважає не правдивими та такими, що не відповідають дійсності.

Із постанови Сихівського районного суду м. Львова від 22.01.2019 року вбачається, що при розгляді справи свою вину у вчиненому правопорушенні заперечив та пояснив, що 09.12.2018 року не здійснював керування транспортним засобом, проте знаходився у автомобілі, який був зупинений полісменами. Цей факт не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні стверджував, що автомобіль стояв припаркований на автозаправці «WOG» по вул. Стуса 57 у м. Львові, рух не здійснював і його ніхто не зупиняв, а працівники поліції під'їхали до автомобіля і чекали доки він зі своїми друзями не вийшов з приміщення АЗС і не підійшов до автомобіля.

Також у постанові суд першої інстанції вказує на те, що факт вчинення ним адміністративного правопорушення стверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №400018 від 09.12.2018 року, актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії HP №460077 від 09.12.2018 року, матеріалами відеофіксації з нагрудних знаків інспекторів під час складення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, зробив свої висновки про факт вчинення ним адміністративного правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівниками поліції, зміст якого не відповідає дійсним обставинам та жодним чином не підтверджується іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо акту огляду на стан алкогольного сп'яніння зазначає, що даний акт є доказом цього, що на момент складання протоколу він дійсно знаходився в нетверезому стані (що і сам не заперечує), проте керування автомобілем він не здійснював і яким чином це може бути доказом вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не розуміє.

Щодо наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, то такі засвідчили тільки результат огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням алкотестера «Drager Alkotest 6820», але жодним чином не засвідчили факт керування ним автомобілем.

Наявна в матеріалах справи копія постанови серії HP №460077 від 09.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП, як і протокол є незаконною та необґрунтованою. Така не може являтися доказом факту керування автомобілем, оскільки ставлення працівників поліції до нього, на його думку було явно упереджене.

Звертає особливу увагу на долучені до матеріалів адміністративної справи матеріали відеофіксації з нагрудних камер інспекторів під час складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. З такими не ознайомлений, а тому вважає, що судом першої інстанції порушено його права. Такі дані не можуть бути взяті до уваги.

Окрім цього, у оскаржуваній постанові зазначено, що в процесі підготовки приладу для проходження огляду, він неодноразово просив інспекторів облишити процедуру проведення огляду та складення адмінматеріалів, оскільки озвучив, що проїхав лише 100-200 метрів при перепаркуванні автомобіля і при цьому не почував себе сп'янілим, а після оформлення протоколу, почав стверджувати, що взагалі не здійснював керування автомобілем.

Оскільки справді перебував у нетверезому стані, та дуже сильно розгубився і не знав як повинен себе поводити та не розумів того, що все те, що може бути просто сказане ним в тому стані, в якому він перебував на той час, може бути використане проти нього, то почав просити полісменів облишити дану процедуру. Також, зазначає, що сказані ним тоді слова про те, що він проїхав 100-200 метрів жодним наявним у матеріалах справи доказом не підтверджуються. Відтак, суд першої інстанції визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв та наклав на нього стягнення, тільки на підставі кількох слів, сказаних ним у нетверезому стані, під час складення на нього протоколу.

Також відповідно до постанови № 460077 від 09.12.2018 року до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за скоєння правопорушення відповідно до ч.1 ст. 126 та ч.1 ст. 122 КУпАП. Оскільки, він пояснював працівникам поліції, що не мав посвідчення водія і не керував транспортним засобом, а за кермом був його товариш, який підтверджував його слова, постанову все ж таки було складено на нього, як на володільця транспортного засобу.

Після цього інший патруль, який теж був біля машини, склав відносно нього Протокол № 400018 відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП за керуванням автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Не заперечував, що був у не тверезому стані, і саме тому за кермом був його товариш. Це він і його друзі пояснювали працівникам поліції. Однак, цих пояснень до уваги не взяли та склали протокол щодо нього, як володільця транспортного засобу.

Натомість матеріали адміністративного провадження не містять доказів його відсторонення від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейських при оформленні матеріалів та відповідності їх змісту дійсним обставинам справи. Відтак, це є ще одним доказом того, що насправді він не здійснював керування автомобілем, а також доказом того, що при оформленні поліцейськими матеріалів справи із ним був його товариш ОСОБА_8, який мав при собі посвідчення водія, був у тверезому стані і в цей вечір возив його з друзями на автомобілі.

Згідно із вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Про те, суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вищевказаних вимог щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи, не проаналізував наявні у справі докази, а його висновок про доведеність його вини є необгрунтованим та безпідставним.

Відповідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З наведеного є очевидним, що, розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об'єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14, де зазначено, що необхідно звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Згідно з диспозицією ст. 130 КУпАП обов'язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та такі, що доводять його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в даному випадку в його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та виступ захисника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи №464/7165/18, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає безпідставними і до уваги не бере.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з'ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 400018 вбачається, що ОСОБА_2, 09 грудня 2018 року о 00:50 год. по вул.Стуса, 57, у м.Львові здійснював керування автомобілем марки «BMW 318» д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України.

Від підписання такого протоколу відмовився та зазначив, що він не їхав за кермом вказаного автомобіля.

Поряд з цим ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою технічного засобу «Drager Alcotest 6820» ARHE - 0127, з дотриманням вимог Інструкції. Результат огляду був позитивним та становив 1,22 проміле. Даний факт засвідчили двоє свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Від підпису у результаті та акті огляду відмовився, однак не заперечив чого, що перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Крім цього, 09.12.2018 року на ОСОБА_2 було складено постанову серії НК №460077 про накладення адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП, за що було визначено штраф у розмірі 425 грн. Дана постанова ОСОБА_2 не була оскаржена, що суд розцінює як згоду правопорушника із скоєними порушеннями.

Не погоджується апеляційний суд також із доводами апелянта про те, що він не здійснював керування транспортним засобом, оскільки такі спростовуються відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. З відеозапису «» вбачається, що ОСОБА_2 до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП вказував на те, що керував транспортним засобом оскільки його колега немає відповідного досвіду водіння та проїхав близько 100 м. до АЗС.

До наведених у апеляційній скарзі та наданих у судовому засіданні показів ОСОБА_2 апеляційний суд відноситься критично та вважає, що такі спрямовані на уникнення від відповідальності, визначеної санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_9 відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення, обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання, про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 22 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду В.В.Ревер