Справа № 359/2716/19 Головуючий у І інстанції Кабанячий Ю.В.
Провадження № 33/824/2146/2019 Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
Категорія ст. 471 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Харків, зареєстрована та постійно проживає в Україні АДРЕСА_1, працювала на посаді працівника сфери розваг круїзного судна в компанії «Royal Caribbian Company», паспорт громадянки України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 05.06.2015, орган, що видав: 8089, запис номер 402,

притягнута до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації валюти, вилучені грошові кошти у розмірі 9300 доларів СШАповернуто ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору та понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 20 грн. 51 коп.,

В С Т А Н О В И В :

25.02.2019 о 15 год. 55 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_1 , що прибула з Німеччини м. Мюнхен літаком авіакомпанії «Lufthansa», рейсом LH 2544, обрала канал, позначений символами «зелений коридор», а після перетину «білої лінії» у неї було виявлено готівку в розмірі 20600 доларів США, що знаходились в одному з відділень жіночої сумочки, яка висіла через плече громадянки (ручна поклажа). Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою України ОСОБА_1 , яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор», готівкових коштів в обсязі, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню відповідно до Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», є порушенням митних правил.

З виявленої суми ОСОБА_1 було пропущено 11 300 дол. США (еквівалент 9978 євро згідно курсу НБУ станом на 25.02.2019 року), за протоколом про порушення митних правил вилучено 9300 дол. США.

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації валюти, а вилучені грошові кошти у розмірі 9300 доларів США повернуто ОСОБА_1 Обґрунтовуючи постанову, суддя зазначив про те, що грошові кошти, які виявлені у ОСОБА_1 належать їй особисто, це її заробітна плата, що підтверджується контрактом, тобто джерело одержання коштів є законним, а тому конфіскація цих коштів, на які розраховувала ОСОБА_1 покладе на неї «індивідуальний надмірний тягар».

В апеляційній скарзі представник Київської митниці ДФС просить постанову скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та застосувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, та конфіскації затриманої по справі валюти в розмірі 9300 доларів США. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на необґрунтованість посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що провадження у справах про порушення митних правил повинно здійснюватися відповідно до КУпАП та МК України. Також зазначає, що під час судового засідання не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація валюти буде для ОСОБА_1 «надмірним індивідуальним тягарем».

Захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС подані заперечення, у яких висловлена позиція про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді - без зміни.

Заслухавши представника Київської митниці ДФС, який підтримав апеляційну скаргу, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як пояснила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вона працювала у США за контрактом і гроші, які вона перевозила до України, були її заробітком та призначені для придбання житла і оплати за заочне навчання у ВНЗ. Повністю визнала себе винною у порушенні митних правил, пояснюючи його втомою від тривалого перельоту та неуважністю.

Висновки судді про доведеність факту порушення ОСОБА_1 митних правил за обставин, наведених у постанові, крім особистого визнання винуватості, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 25 лютого 2019 року № 0088/12500/19, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 25 лютого 2019 року, доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста « Аеропортт Бориспіль» від 25 лютого 2019 року та іншими.

На підставі сукупності доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України та на законних підставах із дотриманням вимог ст.33 КУпАП, наклав на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання судді на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku) , параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 , оскільки доказами по справі підтверджено їх походження як отриману винагороду за працю за трудовим контрактом, а, тому, втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для неї «надмірний тягар».

Висновок судді про те, що накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти буде досягнутий, у даному випадку, розумний баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, є вірним.

Порушень процесуальних норм, які б могли слугувати підставами для скасування рішення судді не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 -без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль