ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/308/19 Головуючий в 1-й інстанції Соляник А.В.
Єдиний унікальний № 335/4152/19 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року стосовно неї,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Макіївка Донецької області, громадянку України, працюючу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,40 грн.

Як зазначено в постанові, 29.03.2019 року о 08 год. 00 хв., в м. Запоріжжі, перехрестя пр. Соборний та вул. Гагаріна, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Тоуоta Соrоlla, державний номерний знак НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надала дорогу транспортному засобу Renault Logan, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пунктів 2.3.б., 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постраждалих осіб немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду незаконною у зв`язку з призначенням надто суворого стягнення. В обґрунтування доводів зазначає, що, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. При накладенні стягнення не враховано характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Судом не було взято до уваги та не надано належної оцінки обставинам, що пом`якшують відповідальність, а саме визнання вини та щире каяття. Вчинене нею правопорушення сталося з необережності, оскільки нею не було передбачено можливості настання таких наслідків. Також зауважує, що автомобіль, за кермом якого вона була, до моменту зіткнення рухався з невеликою швидкістю, про що свідчать незначні наслідки ДТП, відсутність постраждалих осіб. Крім того, до моменту зіткнення нею були вжиті спроби запобігти йому шляхом зупинення автомобіля. Одразу після настання ДТП нею було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку, якою встановлена шкода буде відшкодована у добровільному порядку.

Звертає увагу, що здійснення страхової виплати страховиком є його обов`язком, а не правом, з огляду на що збитки іншого учасника ДТП будуть в обов`язковому порядку повністю покриті страховою компанією.

Крім того, інший учасник ДТП на притягненні її до адміністративної відповідальності не наполягав, жодних претензій до неї не мав. До адміністративної відповідальності вона притягується вперше. Офіційно працює та навчається. За місцем роботи характеризуюсь позитивно.

Вважає, що у суду першої інстанції були усі необхідні законні підстави для звільнення її від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову суду, ухвалити нову постанову, якою звільнити її від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою у вчинені зазначеного адміністративного правопорушення визнала, просила суд звільнити її від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №081957 від 29 березня 2019 року (а.с.1); схемою місця ДТП та фотознімками до неї, в яких відображені всі необхідні дані щодо руху транспортних засобів та їх розташування після ДТП, а також зафіксовані пошкодження автомобілів унаслідок ДТП (а.с.2, 5); письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка зазначила, що неумисно вчинила наїзд на автомобіль Renault Logan (а.с.3, 4).

Обставини зазначені водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі взаємне розташування транспортних засобів, об`єктивно підтверджуються схемою місця ДТП та фототаблицею до неї.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам у справі, та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №081957 від 29 березня 2019 року відносно ОСОБА_1 , містить необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, встановлених КУпАП. При накладенні стягнення на ОСОБА_1 судом було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, тому суд призначив мінімальне стягнення, передбачене санкцією статті.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, з урахуванням даних про її особу, мав всі підстави звільнити її від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, апеляційний суд вважає їх безпідставними, через наступне.

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення, це таке адміністративне правопорушення, яке не становить великої суспільної шкідливості й не завдає значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

При розгляді справи суд зобов`язаний перевірити всі обставини адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особистість порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, тощо. Аналіз та правова оцінка зазначених даних дозволяють вирішити питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності й можливість обмежитися усним зауваженням.

Разом із цим, перелік підстав, за яких правопорушення можливо вважати малозначним, закон не передбачає, а тому в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, вчинене ОСОБА_1 правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху та становить велику суспільну небезпеку.

На думку апеляційного суду, при розгляді справи суд першої інстанції дотримався вказаних вимог, а вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не можна визнати малозначним, оскільки порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 становили велику небезпеку життю та здоров`ю громадян, внаслідок його вчинення завдана матеріальна шкода іншому водію ОСОБА_2 та могла бути завдана шкода її життю та здоров`ю, що на переконання суду виключає можливість визнання правопорушення малозначним.

З урахуванням обставин справи, даного виду правопорушення, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП.

Дані про особу ОСОБА_1 , на які вона посилалась в апеляційній скарзі, а саме: визнання провини, вчинення правопорушення вперше, позитивна характеристика за місцем роботи, її ставлення до вчиненого, судом вже були враховані при призначенні адміністративного стягнення.

Посилання апелянта на те, що вона одразу після настання ДТП повідомила страхову компанію про настання страхового випадку, та відшкодування збитків в повному обсязі страховою компанією, оскільки вони зобов`язані відшкодувати завдані збитки, не є підставою для звільнення від відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у мінімальних межах, встановлених цим Кодексом.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, - без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 335/4152/19