Номер провадження: 33/813/610/19
Номер справи місцевого суду: 515/175/19
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративніправопорушення,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмір 384,20 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він26 січня 2019 року, о 22 год. 50 хв. керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 110D» д/н НОМЕР_1 у м. Татарбунари Одеської області, вул. Центральна, без посвідчення водія та з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.1а Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Після зупинення зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 26 січня 2019 року о 22 год.50 хв. на перехресті вулиць Центральна та І. Кожедуба у м.Татарбунари Одеської області було з`ясовано, що водій керував згаданим автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2.9а ПДР. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Дrager 566», у присутності двох свідків, показник 2,14%.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 12 квітня 2019 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення суддею законодавства України при винесення постанови.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови та закриття провадження у справі, апелянт зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення було складено незаконно, а судом порушені права та інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2019 року о 22 год.50 хв. на вул.Центральна у м.Татарбунари Одеської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 110 D», реєстраційний № НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, порушивши тим самим вимоги п.п.2.1а ПДР, за що його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Після зупинення зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 26 січня 2019 року о 22 год.50 хв. на перехресті вулиць Центральна та І. Кожедуба у м.Татарбунари Одеської області було з`ясовано, що водій керував вказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п.2.9а ПДР. Огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Дrager 566», у присутності двох свідків, показник 2,14%.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п. 2.5 ПДР, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції вказаної норми права.

Посилання апелянта на те, що районний суд при винесенні постанови не врахував, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не надали свідоцтва про повірку алкотестеру «Драгер» та сертифікату відповідності на даний технічний прилад, спростовується наявними у справі доказами, показаннями свідків та відеозаписом.

Доводи апелянта про те, що під час зупинення його працівниками поліції він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а підписав протокол про адміністративне правопорушення під примусом працівників поліції та страхом вилучення автомобіля, спростовуються матеріалами справи, зокрема згаданим протоколом, де ОСОБА_2 у графі для пояснень власноручно написав: «управляв авто п`яний, випив пива, в лікарню їхати не потрібно», таким чином визнавши факт вживання алкоголю (а.с. 4).

Більше того, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказав, що приблизно в 21.50 він випив пляшку горілки і після цього керував транспортним засобом, водійське посвідчення та технічний паспорт на автомобіль забув дома. Також вказав, що в лікарню для встановлення ступеня тяжкості алкогольного сп`яніння їхати відмовляється, а також продувати прибор Драгер (а.с.5).

Однак, будь-яких доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 підписав вказані документи під примусом зі сторони працівників поліції, останній суду не надав і матеріали справи таких доказів не мають.

Крім того, із пояснень свідків та відеозапису чітко вбачається, що поліцейськими було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Дrager», на що він погодився, не вимагаючи надання свідоцтва про повірку алкотестеру «Драгер» та сертифікату відповідності на даний технічний прилад (а.с.20).

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому жодних підстав для зупинення керованого ним автомобіля у працівників поліції не було, є безпідставними. Також безпідставними є доводи апелянта про те, що працівник поліції не роз`яснив йому права, передбачені чинним законодавством, який також не надав сертифікат відповідності на прилад «Драгер», оскільки ОСОБА_1 особисто визнав факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що зібрані у справі докази узгоджуються між собою, є достовірними, належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.9а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що він хворіє на сахарний діабет П-тип, середньої тяжкості в стадії декомпенсації, хронічний не уточнений гепатит у фазі загострення, вторинний пієлонефріт, Пиєлоектазія правої нирки, гідронефротична трансформація лівої нирки, ХНН-0 (а.с.50, 51), то вони заслуговують на увагу суду, однак не є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду і закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави або для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда