КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кияшко О.А., з участю представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., адвоката Луценка В.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ),

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2019 громадянку США ОСОБА_1 (ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0899/12500/18 від 25.12.2018 валюту у сумі 3200 доларів США та 2000 євро повернуто ОСОБА_1 .

Згідно з вказаною постановою 25.12.2018 о 12 год. 05 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка США ОСОБА_1, яка відлітала разом із своїм чоловіком громадянином США ОСОБА_6 до Марокко, транзитом через Францію, м. Париж, літаком авіакомпанії «Air France», рейсом № 1753 , своїми діями обрали канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявили про те, що переміщувані ними через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі митної території України та засвідчили про факти, що мають юридичне значення.

Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянам США ОСОБА_1 та ОСОБА_6, було задано запитання щодо наявності в них готівки, на що вони відповіли, що мають приблизно 16 000 євро на двох. Після цього пасажирам було запропоновано пройти в службове приміщення митниці (зоні митного контролю) та пред`явити всю наявну готівку. Пасажиром громадянином США ОСОБА_6 ( паспорт громадянина США НОМЕР_2 ) було видано готівку в розмірі 19000 євро та 200 доларів США, що знаходились в одному з відділень рюкзака пасажира (ручна поклажа). Під час митного огляду ручної поклажі пасажирки громадянки США ОСОБА_1 було виявлено інспектором ще 3000 доларів США та 3000 євро, що містились в сумці для ноутбука( сумка була в руках громадянки) та які не були заявлені під час опитування.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянки США ОСОБА_1, вся готівка належить подружжю та була призначена для розрахунку за туристичні послуги в Марокко. Пасажири обрали проходження митного контролю "зеленим коридором", де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро (чи еквівалент цієї суми в іншій валюті).

У постанові суддя місцевого суду визнав, що досліджені докази доводять винуватість ОСОБА_1 у порушенні встановленого Митним кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, а саме у переміщенні готівки у сумі, що перевищує 10000 євро.

Разом з тим, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за вказане правопорушення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суддя місцевого суду не застосував стягнення у вигляді конфіскації вилученої валюти, обґрунтувавши своє рішення тим, що вилучені кошти мали законне походження, не призначались для здійснення незаконної діяльності, а вчинене правопорушення не завдало ніяких збитків державі.

На підставі викладеного суддя дійшов висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, а саме втручання в право громадянина ОСОБА_1 на повагу власності, оскільки є непропорційним та покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар».

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 Митного кодексу України, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, та конфіскації вилученої валюти у сумі 3200 доларів США та 2000 євро.

На обґрунтування апеляційної скарги представник митниці зазначає, що під час розгляду справи суддею місцевого суду жодним чином не було встановлено, що застосування конфіскації валюти у сумі 3200 доларів США та 2000 євро буде для громадянки США ОСОБА_1 «надмірним індивідуальним тягарем». Співвідношення розміру пропущеної та вилученої під час митного контролю валюти дають підстави вважати, що застосування положень санкції ст.471 МК України щодо конфіскації валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Вчинене ОСОБА_1 правопорушення, передбачене ст.471 МК України, посягає на встановлений державою порядок переміщення валюти через митний кордон України, нехтування яким є неприпустимим та суперечить інтересам держави. В силу положень вказаної статті, накладаючи стягнення на порушника, суд зобов`язаний застосувати стягнення у вигляді штрафу та конфіскації валюти, яка є предметом правопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення адвоката Луценка В.Ю., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.471 Митного кодексу України конфіскація товарів, обмежених законодавством України до переміщення через митний кордон України, є обов`язковим видом стягнення, який застосовується до осіб, які формою проходження митного контролю обрали проходження через "зелений коридор".

Чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.

Посилання місцевого суду на Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та на рішення Європейського Суду з прав людини як на підставу для незастосування конфіскації вилученої валюти є необґрунтованим, оскільки жодних заборон на конфіскацію предметів порушення митних правил ні вказаною конвенцією, ні рішеннями Європейського Суду з прав людини не встановлено.

Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції») наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод критерію правомірності позбавлення майна, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Однак, апеляційним судом не встановлено будь-яких даних про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_1 готівки не відповідає принципу пропорційності та порушує справедливу рівновагу між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

За даних обставин, висновок місцевого суду про те, що конфіскація вилученої у ОСОБА_1 валюти становить для правопорушника «індивідуальний надмірний тягар» не може вважатися обґрунтованим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанову судді місцевого суду необхідно скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та призначити стягнення відповідно до санкції статті.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС Клімова С.Г. задовольнити.

Скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Прийняти нову постанову, якою громадянку США ОСОБА_1 ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, з конфіскацією вилученої у неї на підставі протоколу про порушення митних правил №0899/12500/18 від 25.12.2018 валюти у сумі 3200 доларів США та 2000 євро.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь держави Україна (отримувач: Державний бюджет України, Бориспіль УДКСУ/Київська митниця ДФС, ЄДПОУ: 38007070, МФО банку: 821018, КДБ: 21081100, р/р: 5004).

Стягнути з громадянки США ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Київ, місце проживання: АДРЕСА_1); працює: власник бюро подорожей « ІНФОРМАЦІЯ_2 », м. Лос Анжелес, США, паспорт громадянина США НОМЕР_3 , виданий 26.01.2015 р.,) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: Бориспільське управління Державної казначейської служби України, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007070, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 0004, код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь Київської митниці ДФС (Код , банк: Держказначейська служба України м. Київ, код банку: 820172, р/р: 9083) понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 22 грн. 63 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя