Справа № 743/920/18 Головуючий у 1 інстанції Павленко О. В.
Провадження № 33/4823/96/19
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винуватим в тому, що він 22 червня 2018 року, близько 22 год. 00 хв., у с. Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області по вул. В. Кезлі, керував автомобілем "УАЗ 452", державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законодавством порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 22.06.2018 року автомобілем він не керував, а біля двору своїх батьків ремонтував свій автомобіль, який знаходився в неробочому стані і не був придатний для руху, та алкоголю не вживав протягом останнього місяця. Зауважує, що він погодився на проходження тесту на стан сп'яніння на місці на спеціальному пристрої за умови пред'явлення сертифікату на цей пристрій та свідоцтва про його повірку, а тому вбачає в своїх діях відсутність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте судом дані обставини не досліджувались. Також судом не було досліджено, що поліцейськими не було йому забезпечено права на проходження огляду на стан сп'яніння на місці в с. Сибереж, а пропонувалось пройти тест у відділенні поліції в смт. Ріпки. Вказує, що всупереч ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 5 Інструкції № 1452/735 інспектор не надав на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку пристрою "Алкофор", на якому йому пропонувалось пройти тест. На думку апелянта, пристрій "Алкофор" не входить до переліку спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів, а тому не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ, і його показання не можуть бути допустимим доказом. Зазначає, що у матеріалах, долучених до протоколу, відсутнє направлення його на огляд в медичний заклад, що на думку апелянта, свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв у акредитований заклад охорони здоров'я для проходження огляду, що є порушенням процедури проведення огляду. Вказує на порушення поліцейськими ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП, адже останні не відсторонили його від керування транспортним засобом і автомобіль тимчасово не затримували. Наголошує на відсутності у матеріалах справи доказів та відеодоказів щодо факту керування ним автомобілем. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, та про результати її розгляду, а постанову суду отримав в суді 08.02.2019 року.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав позицію, яка викладена в апеляційній скарзі, і просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі із зазначених в скарзі підстав.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, апеляційний суд вважає за можливе поновити скаржникові строк на його звернення до суду.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи є документи, які свідчать, що суд неодноразово відкладав розгляд справи, направляв поштові повідомлення про виклик до суду на ім?я ОСОБА_1, проте він жодного разу до суду не з?явився, що свідчить про його намір ухилитися від правосуддя, тому постановлення рішення в цій справі у відсутності ОСОБА_1 є правильним (а.с.10-11).

Головним аргументом апелянта, який він підтвердив в засіданні апеляційного суду було те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього взагалі було складено неправомірно, оскільки він автомобілем не керував, а ремонтував його біля двору, тобто не являвся водієм і тому не являється суб?єктом ст. 130 КУпАП.

Проте, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, зазначених у постанові, відповідає фактичним даним справи, ґрунтується на досліджених судом першої інстанції доказах, які також були предметом перевірки апеляційного суду.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 000345 від 22 червня 2018 року (а.с.3), ОСОБА_1 22 червня 2018 року, близько 22 год. 00 хв., у с. Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області по вул. В. Кезлі, керував автомобілем "УАЗ 452", державний номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, та відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння та продуття приладу "Алкофор" у встановленому законодавством порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким він не погодився, від підпису протоколу, отримання його копії та дачі пояснень відмовився в присутності двох свідків.

Вина ОСОБА_1 також підтверджена поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які вказали, що 22.06.2018 року в їх присутності гр. ОСОБА_1 відмовився проходити освідування на стан алкогольного сп'яніння та продуття приладу "Алкофор". Також відмовився від підпису в протоколі та постанові. (а.с. 6,7).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, суд правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що зобов'язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння. Не виконання такого обов'язку з боку водія є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, передбаченим ст. 130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду інспектор Ріпкинського РВП Силенок А.В. пояснив, що 22.06.2018 року, після 22 години, перебували на чергуванні разом з інспектором Мойсієнком на патрульному автомобілі та прибули в с. Сибереж за викликом. Оскільки це було вечірньої пори та йшов дощ, вони шукали відповідну адресу. Позаду їх їхав автомобіль "УАЗ 452", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 Вийшовши з автомобіля, інспектор поліції зупинив вказане авто, щоб запитати їм необхідну адресу, та відчув запах алкоголю від водія ОСОБА_1, запропонував йому пройти медичний огляд, на що останній відмовився в присутності двох свідків. Скласти протокол про адміністративне правопорушення на місці не було можливості, оскільки в селі не можна було знайти двох людей у якості свідків, які б засвідчили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду. Тому протокол про адміністративне правопорушення було складено в смт. Ріпках в приміщенні відділення поліції, де ОСОБА_1 також відмовлявся від проходження медичного огляду. Додав, що відеореєстратор не вмикав, відеофіксація не проводилась, адже їх патрульний автомобіль слідував попереду автомобіля "УАЗ 452". Таким чином, твердження апелянта про безпідставність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення були спростовані.

Спростовується матеріалами справи позиція апелянта щодо відсутності доказів його вини про відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки в самому протоколі (а.с. 3) мова йде про відмову від продуття приладу "Алкофор" та від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп'яніння, що є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху. Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не можуть бути взяті до уваги.

Щодо недотримання інспекторами поліції процедури направлення особи на медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп?яніння, про що зазначено в апеляційній скарзі, то це питання не підлягає дослідженню в суді, оскільки ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення проводиться на засадах змагальності, коли кожна сторона самостійно обстоює свої права і доводить свої аргументи суду. В засіданні першої і апеляційної інстанцій не надано суду доказів, після дослідження яких поза розумним сумнівом було б доведено невинуватість ОСОБА_1

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що місцевий суд розглянув справу із дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, з'ясував усі фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтував свої висновки наявними по справі доказами, які були перевірені на їх належність і допустимість та оцінив їх із дотриманням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень чинного законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та його розгляду в суді, які б тягли за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Демченко