"31" травня 2019 р. Справа № 363/2198/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу, ОСОБА_1 , працюючи на посаді заступника начальника відділу трансферного ціноутворення управління аудиту ГУ ДФС у Київській області, маючи спеціальне звання радника податкової та митної справи III рангу, будучи державним службовцем категорії «в» на якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП поширюється дія Закону, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону, пункту 1 рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, в установлений законом термін несвоєчасно повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли у зв`язку з набуттям права власності на квартиру, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнала та ствердила, що вона не мала наміру приховувати набуття права власності на квартиру. Так, 05.02.2016 року нею укладеного договір купівлі-продажу майнових прав №1/3/5/111 з ТОВ «Велесгард 2015». Обєктом вказаного договору є квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстрацією права власності на цю квартиру за нею займався представник ТОВ «Велесгард 2015» на підставі п. 4.2. вказаного договору. Про здійснення реєстрації права власності їй стало відомо лише 25.10.2019 року, після чого нею одразу подано повідомлення про суттєві зміни в майновому стані. Разом з тим, на підтвердження своїх показів ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140906280, копію довідки ТОВ «Велесгард-2015» від 14.05.2019 року № б/н та копію акту виконаних робіт від 25.10.2019 року. Відтак ОСОБА_1 просила суд закрити справу про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в суді підтримала позицію, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення. Одночасно зазначила, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, тому просила накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

За положеннями ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно принципу автономного тлумачення та установленої практики ЄСПЛ поняття «кримінальне обвинувачення» має для суду автономний зміст і не залежить від його розуміння законодавства держав учасниць Конвенції і може означати «звинувачення у вчиненні правопорушення».

Положення ст. 129 Конституції України регламентують, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року N 1700-УІІ "Про запобігання корупції", Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172-6 КУпАП неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п. 13 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої ", інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового і контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція використання особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч. 1 ст. 3 цього Закону, або її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи повязаних з ними можливостей; правопорушення, повязане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України N 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року, в яких зазначено, що термін "корупція" означає "використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб", а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватись до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховування, розкрадання чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 52 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов`язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Таким чином, за змістом міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України, обов`язковими ознаками, за якими будь-яка неправомірна чи неетична поведінка осіб, уповноважених на виконання функцій держави може визнаватись корупційною, а так само й процедура віднесення тих чи інших діянь названих суб`єктів до категорії корупційних та їх кваліфікації за відповідними нормами глави 13-А КУпАП в тому числі і за ст. 172-6 ч. 2 КУпАП є умисна форма вини, використання свого службового становища та мета одержання неправомірної вигоди.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого діяння, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при вчиненні відповідного проступку.

З врахуванням положень ст. 1 Закону "Про запобігання корупції", сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Судом встановлено, що 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділу трансферного управління аудиту ГУ ДФС у Київській області, цим же наказом їй присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи III рангу, займає посаду державного службовця категорії "В".

Згідно п. п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", посада ОСОБА_1 віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

05.02.2016 року ТОВ «Велесград-2015» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру загальною площею 40,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

04.10.2018 року державним реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Мируцьким Р.С. здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначену вище квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218.

Згідно акту виконаних робіт від 25.10.2018 року та листа ТОВ «Велесгард-2015» від 14.05.2019 року, вказане товариство здійснювало проведення робіт по оформленню права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості. Відповідно до вказаного листа товариство лише 25.10.2018 року надало ОСОБА_1 документ, що посвідчує право власності на квартиру, а отже остання довідалася про зареєстроване право власності на квартиру саме в цей день.

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2018 року ОСОБА_1 повідомила НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, які виникли 04.10.2018 року у звязку з набуттям права власності на квартиру за ціною 428 568 грн.

Однак, несвоєчасна подача ОСОБА_1 повідомлення про суттєві зміни в майновому стані обгрунтована об`єктивною обставиною, в саме тим, що остання довідалася про реєстрацію права власності на квартиру 25.10.2018 року після чого одразу подала декларацію.

За змістом вимог ст. 182 ЦК України та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно в особи виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Не дивлячись на те, що державну реєстрацію права власності на згадану квартиру здійснено 04.10.2018 року, остання про виникне у неї право довідалася лише 25.10.2018 року. В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 могла дізнатися про виникле в неї право на нерухоме майно (яке підлягає декларуванню) до 25.10.2018 року й умисно ухилилася від свого обов`язку після 15.10.2018 року.

Відтак, суду не доведено наявності умислу у ОСОБА_1 на несвоєчасне подання такого повідомлення та корисну мету таких дій.

У поданому 25 жовтня 2018 року повідомленні про суттєві зміни в майновому стані ОСОБА_1 у розділі 3 "Об`єкти нерухомості " відображені дані щодо вказаної квартири, що також вказує на відсутність у неї будь-якої протиправної мети та умислу на приховування інформації про цей обєкт нерухомого майна.

Повідомлення в порядку ст. 45 ЗаконуУкраїни "Про запобігання корупції" шляхом подачі електронної декларації до НАЗК і не повідомлення в порядку ст. 52 цього Закону шляхом подачі окремої інформації до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані суб`єкта декларування виключають наявність вини у формі умислу у вчиненні зазначених дій притягуваної, направлених на приховування зазначеного майна, що було нею отримано в порядку спадкування, а відтак і виключає наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , не подавши повідомлення про суттєві зміни майнового стану до 23.59 год. 15 жовтня 2018 року, мала умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Тобто, надані суду матеріали та докази підтверджують відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а тому відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що дії ОСОБА_1 не містять ознак дій, пов`язаних з корупцією, не доведено наявність умислу на вчинення правопорушення, а відповідно відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, отже відсутній склад адміністративного правопорушення, тому провадження щодо останньої підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9 та 247 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

провадження в справі щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд Київської області протягом 10 днів.

Суддя