Справа № 158/710/19 Провадження №33/802/451/19 Головуючий у 1 інстанції:Корецька В. В.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., скаржника ОСОБА_1 , захисника Комарницької О.О.. розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ківерцівського районного суду від 24 квітня 2019 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, жительку АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона, 07 березня 2019 року о 00.03год. по пр.Волі в м. Луцьку керувала автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Зазначає, що працівниками поліції порушений порядок освідування на стан алкогольного сп`яніння та право на захист. Посилається також на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства, при цьому було порушено її право на захист. Вказує про відсутність в її діях складу інкримінованого правопорушення, оскільки жодних допустимих та належних доказів в матеріалах справи немає. Також вказує, про накладення додаткового стягнення без визначення строку, як це передбачено санкцією статті. Просить поновити пропущений строк, оскільки вважає його пропущеним з поважних причин, скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та її захисник не були присутні під час розгляду справи в суді першої інстанції, про постанову від 24.04.2019 вона дізналася лише 07.05.2019, при цьому апеляційну скаргу подала 17.05.2019, тому строк апеляційного оскарження постанови їй необхідно поновити, так як він пропущений із поважних причин.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення скаржника та захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав, суддя приходить до наступного висновку.

Сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 21.02.2019 по 25.03.2019 не може прямо вказувати про порушення судом її права на захист, оскільки судом тричі відкладався розгляд справи на тривалий термін, остання повістку на 25.03.2019 отримала, але не з`явилася в судове засідання, а в подальшому не отримувала судові повістки, які їй надсилалися на домашню адресу, та не інформувала завчасно суд про своє лікування. Більше того, і захисник не отримала повістку про розгляд справи 24.04.2019, при тому що 28.03.2019 знайомилася в суді з матеріалами справи та могла отримати інформацію про чергове судове засідання.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції права на захист не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 було роз`яснено при складенні протоколу права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, остання зі змістом протоколу ознайомлена, копію протоколу отримала, про що свідчить її підпис, будь-яких пояснень по суті порушення в протоколі не зазначала.

Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, судом допущено не було.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом (а.с.3), результатом тесту «Драгер» (а.с.4), висновком ВОНД щодо перебування особи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.5) та відеозаписом подій з боді-камер поліцейського (а.с.9). Ставити під сумнів висновок щодо результатів медичного огляду в суду немає, не наведені такі об`єктивні підстави і в самій скарзі.

Окрім того, з відеозапису вбачається як те, що подія мала місце 07 березня 2019 року, так і сам факт керування автомобілем.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Більше того, сама ОСОБА_1 фактично не оспорює перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає суд увагу і на ту обставину, що в апеляційному суді скаржник та захисник будь-яких додаткових обставин, окрім викладених в скарзі, не повідомили, жодних клопотань чи доказів не подавали.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, так як остання пройшла огляд в ВОНД, при цьому ознайомилася з його результатом.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, суддя вважає, що суд першої інстанції, оцінивши всі докази в сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Суддя суду першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП врахував характер правопорушення, дані про особу винного, які наявні в матеріалах справи, інші обставини справи, а тому призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Твердження апелянта про безпідставність позбавлення його права керування транспортними засобами без визначення строку заслуговують на увагу.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На порушника накладено додаткове стягнення без визначення строку, як це передбачено в санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому накладення такого стягнення суперечить нормам закону.

За таких обставин, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , при цьому змінює постанову місцевого суду в частині накладеного додаткового стягнення, оскільки таким чином покращується становище особи.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Ківерцівського районного суду від 24 квітня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ківерцівського районного суду від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення додаткового стягнення змінити.

Вважати накладеним на ОСОБА_1 додаткове адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М.Клок