КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1865/2019 Суддя у першій інстанції: Потабенко Л.В.
Категорія: ч. 1 ст.172-6 КУпАП Головуючий у апеляційній інстанції: Фрич Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Фрич Т.В., за участю, особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Чимериса Т.П., прокурора Безгинського Ю.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Чимериса Т.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді спеціаліста з питань житлово-комунального господарства та благоустрою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмір 384 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник Чимерис Т.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП закрити, в зв`язку з закінченням строків накладення стягнення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на відсутність суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не мав умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані.

Також апелянт, зазначає й про сплив строків для накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, що не враховано судом 1-ї інстанції, а тому прийнято необґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Чимериса Т.П., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора Безгинського Ю.С., який заперечував щодо поданої апеляційної скарги та вважав оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга захисника Чимерис Т.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАПапеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП Україниніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 будучи спеціалістом з питань житлово-комунального господарства та благоустрою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, являючись суб"єктом відповідальності за правопорушення, пов"язані з корупцією, згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 2 ст. 52 даного Закону, пункту 1 рішення НАЗК від 10.06.2016 року № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та пункту 6 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 року № 3, несвоєчасно 26.04.2017 року повідомив НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, які виникли у зв"язку з придбанням 28.02.2017 року автомобіля на суму 546896 грн., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов"язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи апелянта, вважаю, що судом першої інстанції з урахуванням вказаних вище вимог закону з`ясовані обставини, що свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Судом першої інстанції під час судового розгляду встановлено, що відповідно до розпорядження селищного голови Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 06.05.2011 № 46 ОСОБА_1 , на конкурсній основі призначено на посаду спеціаліста з питань житлово-комунального господарства та благоустрою цієї ж ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада спеціаліста селищної ради відноситься до 7-ої категорії посад місцевого самоврядування.

Згідно з ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Отже ОСОБА_1 , будучи спеціалістом з питань житлово-комунального господарства та благоустрою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, є посадовою особою місцевого самоврядування.

06.05.2011 року ОСОБА_1 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування.

01.07.2011 року ОСОБА_1 письмово попереджено про відповідальність за вчинення корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень.

Отже ОСОБА_1 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування, був належним чином попереджений про встановлені Законом обмеження.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюються обмеження, передбачені Законом.

Згідно з підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону, правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Отже ОСОБА_1 , будучи спеціалістом з питань житлово-комунального господарства та благоустрою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб'єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів працездатних осіб, встановлених на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це НАЗК. Зазначена інформація вноситься до Реєстру та оприлюднюється на офіційному веб-сайті НАЗК.

Таким чином, ОСОБА_1 придбавши автомобіль на суму 546 896 грн., що становить 341,81 прожиткових мінімумів працездатних осіб, установлених на 01 січня 2017 року, повинен був здійснити додаткові заходи фінансового контролю, передбачені ч. 2 ст. 52 Закону та повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані упродовж періоду з 00:00 год. 01.03.2017 року по 23:59 год. 10.03.2017 року.

Заперечення ОСОБА_1 щодо того, що йому не доводився до відома зміст Закону України «Про запобігання корупції», та що внесення відомостей з запізненням відбулося через необережність, судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки дані факти не позбавляють його необхідності виконувати порядок передбачений ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», та не звільняють від відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції не було надано доказів, що упродовж періоду з 00:00 год. 01.03.2017 року по 23:59 год. 10.03.2017 року ОСОБА_1 не міг повідомити НАЗК про суттєві зміни в майновому стані через те, що Реєстр не працював. А тому в його діях відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, а є тільки дія у формі необережності.

Однак докази на які посилається апелянт, щодо перебою роботи реєстру, свідчать про те, що Реєстр дійсно працював із незначними перебоями, проте вони не охоплюють весь період часу, коли ОСОБА_1 мав можливість подати повідомлення про суттєві зміни.

За таких обставин,суд першої інстанції вірно встановив вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Твердження апелянта, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не мав умислу на несвоєчасне подання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Щодо строків накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП, то воно накладене в межах строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП з урахуванням положень про те, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З приводу того, що на момент апеляційного розгляду закінчились строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, про що зазначає захисник Чимерис Т.П. , слід зазначити наступне.

Зміст діяльності апеляційного суду спрямовано на забезпечення законності та обгрунтованості рішень суду першої інстанції та на виправлення судових помилок, які вплинули на правосудність судового рішення. Під правосудністю рішення суду слід розуміти сукупність вимог, що пред`являються до постанови, як до акта правосуддя.

Виходячи з зазначених засад вважаю, що рішення суду першої інстанції, яке переглянуто за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чимерис Т.П. є законним, обгрунтованим та вмотивованим. Стягнення на ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення накладено в межах строку визначеного ст.38 КУпАП, а тому підстави його скасування відсутні, незважаючи на те, що на момент апеляційного перегляду такі строки закінчились.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не було з`ясовано всі обставини справи є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та спрямовані вони на уникнення від відповідальності за фактично скоєне діяння.

Враховуючи наведене, суддя суду першої інстанції, розглядаючи справу, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 містять ознаки саме такого правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції прийнято законне рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Будь-яких інших переконливих доводів, які були би підставою для скасування постанови Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року, апелянтом не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Чимерис Т.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.В. Фрич