ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/298/19 Справа № 211/5700/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, 19 листопада 2018 року о 01 годині 06 хвилин по вул. Дніпровське шосе,1-А в м. Кривий Ріг Довгинцівського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ДЕУ СЕНС Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, у встановленому законом порядку погодився пройти, із застосуванням газоаналізатору Drager ALcoTEST 6820 приладу АВНF, в присутності двох свідків, огляд на стан сп'яніння, та результат огляду на Drager ALcoTEST 6820 позитивний 0,49 %, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, а також в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду для визначення стану спяніння в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати постанову щодо нього як необґрунтовану та незаконну, винести нову постанову, якою закрити щодо нього провадження по адміністративній справі, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом не було проведено всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Вказує на те, що суддя не звернув уваги, що він добровільно пройшов огляд на стан сп'яніння за допомогою алкотестера, але акт огляду на стан сп'яніння без печатки, номеру, часу, дати, місця проходження та номеру тесту, що вважає неналежним доказом.

Також суд не врахував, що в його діях не має порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки він був пасажиром в автомобілі, а також наявність алкоголю в крові зовсім не значить, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння та допустив порушення вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, що свідчить про упередженість судді.

Зазначає, що суддя уважно не дослідив відеозйомку з бодікамер поліцейських, де ніяких доказів не встановлено про те, що він був за кермом свого транспортного засобу, та не зафіксовано і не доведено факту правопорушення.

Посилається на те, що за кермом його автомобілю, до зупинки на автовокзалі, знаходилась його знайома ОСОБА_2, яка в судовому засіданні розповіла всі обставини справи, які суд не прийняв до уваги.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 209141 від 19 листопада 2018 року, в якому викладені обставини його вчинення, є підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та який в поясненнях зазначив, що не згоден із показаннями приладу Драгер; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наданими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_1 пройшов тест на приладі «Драгер», результат тесту позитивний 0,49% проміле, роздруківкою тесту із результатом 0,49% проміле, що підписана особою, яку тестують, а також актом огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де з результатами огляду на стан сп'яніння ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його підписом.

Разом з тим, ОСОБА_1 не погодився із показаннями приладу Драгер, однак у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, в якому викладені обставини його вчинення; направленням водія на огляд у заклад охорони здоровя у зв'язку із наявністю ознак сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, однак огляд не проводився; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де убачається, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованого медичного огляду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем у стані алкогольного спяніння, а був лише пасажиром вказаного автомобіля, спростовуються матеріалами справи, крім того, зафіксованим відеозаписом події, де ОСОБА_1 особисто підтвердив, що він заїхав на автовокзал, зупинив свій автомобіль та пішов на допомогу товаришу (а. п. 11).

Твердження ОСОБА_1 про перебування за кермом транспортного засобу його знайомої ОСОБА_2 також не приймається до уваги, оскільки з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції він жодного разу не вказував про ОСОБА_2, яка нібито була за кермом його автомобіля.

Щодо посилання ОСОБА_1 на відсутність печатки, номеру, часу, дати, місця проходження та номеру тесту в акті огляду на стан сп'яніння не є слушним, оскільки вони не вказують на суттєві порушення, тому як в акті зазначені усі відомості для обов'язкового заповнення ( а. п. 4).

Обєктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів не убачається, тому вказані доказі є належними та допустимими.

Також не вбачається порушення прав ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, який ним підписаний без будь-яких зауважень.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного спяніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків постанови суду першої інстанції щодо підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279,280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

При цьому суд першої інстанції у достатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини справи, особу правопорушника, та обґрунтовано застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019року залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_5