ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/873/18 Номер провадження 33/814/110/19Головуючий у 1-й інстанції гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
Категорія: ст. 173 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , представника потерпілого - адвоката Репало Д.О., захисників особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвокатів Білоконя С.В., Огієнко Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника потерпілого - адвоката Репало Д.О. на постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, заміжньої, фізичної особи-підприємець, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 352 грн.40 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 03 вересня 2018 року у вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні кафе «Мрія» смт. Диканька, що є громадським місцем, у присутності значної кількості громадян безпричинно висловлювалася нецензурними словами, вела себе зухвало, чіплялась до громадян, погрожувала їм та на їх неодноразові зауваження припинити такі дії у громадському місці, не реагувала, вчинивши таким чином дрібне хуліганство.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

В обґрунтування вказує, що суддя розглянув справу у її відсутність, чим порушив її право на захист, передбачене ст. 268 КУпАП. Зазначає, що в матеріалах справи відсутній жодний об`єктивний доказ наявності ознак вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, рапорти працівники поліції є формальними, протокол про вчинення адміністративного правопорушення у порушення норм 254, 256 КУпАП був складений аж 06 вересня 2018 року, хоча вона давала свої пояснення 04.09.2018 року щодо подій які мали місце 03.09.2018 року, вважає протокол про адміністративне правопорушення сфальсифікованим. Також вказує, що суддею суду першої інстанції не встановлено наявності хуліганського мотиву в її діях, що є обов`язковим для визнання винуватості особи у вчиненні дрібного хуліганства, не взято до уваги, що письмові показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших осіб є лише доказом того, що вони спільно вживали спиртні напої з нагоди Дня народження, а не щодо її неправомірної поведінки.

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката Репала Д.О. ставиться питання про зміну постанови судді в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 , а саме призначити їй адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб. Одночасно просить поновити строк на оскарження, посилаючись на те, що постанову потерпілий отримав лише 19 жовтня 2018 року.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що виправлення ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства, в межах санкції ст. 173 КУпАП, є неможливим, оскільки про її поведінку 03 вересня 2018 року відомо значному колу осіб, що є негативним прикладом для інших громадян, переховування ОСОБА_1 від органів поліції та суду, вказує на те , що вона не усвідомлює протиправність своїх дій та не бажає стати на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисники підтримали апеляційну скаргу , просили її задовольнити з наведених в ній підстав, та заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката Репала Д.О. В останніх судових засіданнях ОСОБА_1 . представляла свої інтереси самостійно , відмовившись від послуг захисників.

Потерпілий ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат Репало Д.О. просили задовольнити їх апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Мотиви суду

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.81), отримав копію постанови судді 19 жовтня 2018 року, його представник направив апеляційну скаргу 24 жовтня 2018 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання постанови судді, тому вважаю, що строк на апеляційне оскарженню ним пропущений не був.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов , що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є зокрема забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суд , здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права , забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод , гарантованих Конституцією і законами України , а також міжнародними договорами , згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказаних приписів суддя місцевого суду при прийнятті судового рішення дотримався не в повному обсязі та допустив істотне порушення вимог процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення законодавства через розгляд справи за її відсутності є слушними.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що надійшов до Диканського районного суду Полтавської області , їй було висунуте звинувачення за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення - дрібне хуліганство.

Апеляційний суд в контексті розгляду справи щодо ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП звертає увагу на таке.

Частина друга та третя статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Також у своєму рішенні «Надточій проти України» у п.п.21,22 Європейський суд з прав людини зокрема вказав: п.21 суд не вбачає істотної різниці між Кодексом про адміністративні правопорушення, який, на думку Уряду, має карний кримінально-правовий характер, та розділом

VIII Митного кодексу, який стосується окремих видів митних

правопорушень, які також можна визначити як адміністративні

правопорушення. П.22. Таким чином, Суд вважає, що ця справа за своєю суттю є кримінальною, а також, що зазначені митні адміністративні

правопорушення фактично мали кримінальний характер та повністю

підпадають під гарантії статті 6 Конвенції .

Відповідно до постанови судді Диканського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року , що є предметом апеляційного розгляду , судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся за відсутності особи , яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

За змістом ч.2 ст.268 КУпАП при розгляді справ про адміністративне правопорушення , передбачене зокрема ст.173 КУпАП , присутність особи , яка притягається до адміністративної відповідальності , є обов`язковою.

Апеляційний суд звертає увагу , що законодавець передбачив у вказаній частині статті найбільш суспільно шкідливі склади адміністративних правопорушень.

Вказана норма за своїм змістом є імперативною і не містить жодних виключень або застережень , на відміну від частини першої цієї статті , яка передбачає можливість розгляду інших категорій справ за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в разі , коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Застосування правил частини першої статті 268 КУпАП до процедури розгляду категорії справи , які перелічені у частині другій цієї статті , є неприпустимим.

Частиною першою статті 268 КУпАП передбачено обсяг прав особи , яка притягається до адміністративної відповідальності і в тому числі право на захист , які через призму положень частини другої цієї статті , можуть бути реалізовані лише в разі обов`язкової участі особи в судовому розгляді.

Закріплюючи вказані положення законодавець визначив і шляхи забезпечення обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності , в судовому засіданні.

Реченням другим частини другої статті 268 КУпАП передбачено можливість застосування до особи , яка притягається до адміністративної відповідальності у разі ухилення від явки на виклик судді , примусового приводу.

Постановами судді Диканського районного суду Полтавської області до ОСОБА_1 дійсно застосовувався примусовий привід , який між тим виконаний не був.

Проте невиконання постанов про примусовий привід не утворювало правових підстав для судді на розгляд провадження щодо ОСОБА_1 за її відсутності з огляду на імперативний характер частини 2 статті 268 КУпАП.

До того ж , апеляційний суд звертає увагу , що в розпорядженні судді на момент постановлення судового рішення було ще майже 2 місяці строку , передбаченого ст.38 КУпАП. протягом цього строку можливо було б вжити додаткових заходів для забезпечення участі особи в судовому засіданні і відповідно дотримання її процесуальних прав.

В контексті ситуації , що аналізується у взаємозв`язку із позицією ЄСПЛ , апеляційний суд наголошує , що КПК України також визначено істотним порушенням процесуального законодавства , що є безумовною підставою для скасування судового рішення і повернення провадження на новий розгляд , розгляд такого провадження за відсутності обвинуваченого (ст.ст.412 ч.2 п.3 , 415 ч.1 п.1 КПК).

Отже , аналіз наведеного вище підтверджує позицію апеляційного суду , що до осіб , які притягаються до відповідальності , зокрема за ст.173 КУпАП , розповсюджуються гарантії щодо обов`язкової участі в судовому засіданні.

За таких обставин , враховуючи істотні порушення вимог законодавства про адміністративні правопорушення , допущені суддею місцевого суду , апеляційний суд доходить висновку , що постанова судді в будь-якому випадку підлягає скасуванню.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положення щодо повернення провадження на новий розгляд.

В даній ситуації відновлення порушених прав ОСОБА_1 можливе лише шляхом проведення повноцінного судового розгляду провадження по суті з її участю в апеляційному суді.

В іншому випадку це буде прямо суперечити принципу верховенства права , за яким людина , її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання щодо подальшого розгляду провадження апеляційний суд виходить з такого.

На момент скасування постанови апеляційним судом скінчились встановлені статтею 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

Водночас , оскільки це питання врегульоване положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП апеляційний суд приходить до таких висновків.

З правового аналізу вказаної норми (п.7 ч.1 ст.247 КУпАП) вбачається , що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення , адже у разі відсутності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення , відтак така обставина , як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності , передбачених статтею 38 КУпАП , не є реабілітуючою , тобто не є обставиною , яка спростовує факт наявності вини особи .

Такий висновок апеляційного суду збігається із правовою позицією Верховного Суду , що висловлена у постановах № 910/18319/16 від 07.02.2018 року , № 927/623/18 від 16 квітня 2019 року.

Враховуючи , що апеляційний суд прийшов до висновку про скасування постанови судді щодо ОСОБА_1 через істотні порушення вимог законодавства , допущені суддею суду першої інстанції і ОСОБА_1 заперечує свою винуватість , тобто фактично наполягає на повноцінному розгляді , апеляційним судом здійснюється повний розгляд провадження за участі всіх осіб.

До того ж особа , яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вимагає визнання її саме невинуватою.

За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено , що ОСОБА_1 03 вересня 2018 року у вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні кафе «Мрія» смт. Диканька, що є громадським місцем, у присутності значної кількості громадян безпричинно висловлювалася нецензурними словами, вела себе зухвало, чіплялась до громадян, погрожувала їм та на їх неодноразові зауваження припинити такі дії у громадському місці, не реагувала, чим порушила громадський порядок.

Дії ОСОБА_1 апеляційний суд кваліфікує за ст.173 КУпАП як дрібне хуліганство тобто нецензурна лайка в громадських місцях, що порушило громадський порядок .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП , апеляційний суд вважає непереконливими.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за ст. 173 КУпАП настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії ,що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих - головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Нецензурна лайка - це сегмент лайливої лексики різних мов, що містить вульгарні, грубі (непристойні) лайливі вирази, за допомогою якої часто виражають спонтанну мовну реакцію на несподівану (зазвичай неприємну) ситуацію. Варто зазначити, що у правозастосовній практиці використовують фактичну презумпцію загальновідомості нецензурної лексики. Це пояснює відсутність законодавчого визначення цієї категорії, а також безпосередньої її фіксації в матеріалах справи, а також проведення в кожному конкретному випадку філологічної, культурологічної та інших експертиз.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 373343 від 06 вересня 2018 року, ОСОБА_1 03 вересня 2018 року близько 21-00 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кафе « Мрія », що знадиться за адресою: смт. Диканька по вул. Незалежності та є громадським місцем, в присутності інших відвідувачів, виражалася нецензурною лайкою та поводила себе зухвало по відношенню до інших відвідувачів, на неодноразові зауваження припинити свої протиправні дії не реагувала, чим порушила громадську мораль та публічну безпеку.

Перевіряючи доводи апеляції ОСОБА_1 апеляційним судом було допитано заявлених обома сторонами осіб , які були очевидцями події.

Зокрема , із показань свідків з обох сторін встановлено , що ОСОБА_1 перебуваючи на святі своєї подруги вживала спиртні напої і цей факт фактично не заперечується і нею самою. Вона , при цьому , лише намагається представити себе в якомога кращому вигляді і наголошує на незначній кількості вжитого спиртного.

Допитані в апеляційному суді ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили , що ОСОБА_1 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та висловлювалась нецензурною лайкою на їх адресу в приміщенні кафе , порушувала їх відпочинок. За результатами вказаних дій з боку ОСОБА_1 були викликані працівники поліції.

Апеляційним судом встановлено , що висловлювання нецензурною лайкою з боку ОСОБА_1 , по-перше , сприймались всіма присутніми в залі кафе і , по-друге , ці висловлювання не були несвідомими , випадковими , що виключало б мотив вчинення хуліганства.

Аналізуючи зазначені обставини , апеляційний суд поза розумним сумнівом приходить до переконання , що мало місце порушення громадського порядку з боку ОСОБА_1 , яке виразилось у безпричинному висловлюванні нецензурною лайкою у громадському місці.

При цьому , слід звернути увагу , що на її адресу особисто з боку іншої сторони (сім`ї ОСОБА_7 ) не було висловлено жодних зауважень , до того як вона почала безпричинно висловлюватися нецензурною лайкою.

Зауваження , яке було зроблене на адресу чоловіка ОСОБА_1 , навіть ним було сприйнято абсолютно спокійно , про що він вказав , будучи допитаним апеляційним судом , і тому привід на який посилається ОСОБА_1 , є нікчемним.

Сама ОСОБА_1 ні в своїх поясненнях , що надавались працівникам поліції , ні в апеляційному суді не вказувала , що у неї є або були якісь неприязні відносини із сім`єю ОСОБА_7 до цих подій , що послугувало підставою для такої поведінки і , знову ж таки , виключало б мотив.

Апеляційний суд не аналізує обставини притягнення до адміністративної відповідальності чоловіка ОСОБА_1 , оскільки вони лежать поза площиною даного апеляційного розгляду і не може , відповідно , надавати їм жодної оцінки.

Апеляційним судом не сприймаються як такі , що спростовують показання ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_3 на користь того , що ОСОБА_1 не висловлювалась нецензурною лайкою в приміщенні кафе і не перебувала у стані сп`яніння.

Вказані свідчення не вкладаються в загальну канву подій , що мали місце , дисонують не тільки із цими свідченнями , а і з іншими матеріалами у справі.

Зокрема , як вбачається із письмових пояснень працівника кафе ОСОБА_13 , відпочиваючи в кафе ОСОБА_1 висловлювалась нецензурною лайкою.

Будучи допитаною апеляційним судом свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона в даний час не повністю пам`ятає перебіг подій , проте повністю підтримує свої попередні свідчення.

Отже , свідчення незацікавленої особи повністю збігаються із свідченнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і також підтверджують факт порушення громадського порядку з боку ОСОБА_1

Окремо , апеляційний суд звертає увагу на те , що вся апеляційна скарга ОСОБА_1 , за виключенням трьох абзаців , стосується процесуальних порушень допущених суддею та працівниками поліції і навіть в цих абзацах наводяться лише формальні доводи невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення , без жодного аналізу фактичних обставин по справі.

Не може погодитись апеляційний суд із доводом апеляції ОСОБА_1 . , що факт складання протоколу пізніше дня вчинення проступку виключає адміністративну відповідальність.

З цього приводу слід зауважити , що провадження не може бути розпочате лише в разі сплину на момент складання протоколу строків накладення адміністративного стягнення , а такі строки на момент його складання ще не сплинули.

Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що вона не вчиняла адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Враховуючи , що на момент розгляду справи апеляційним судом сплинули строки передбачені ст.38 КУпАП , провадження у справі підлягає закриттю.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги адвоката Репало Д.О. щодо посилення стягнення до ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає , що вона не підлягає задоволенню як з тих підстав , що наведені вище так і з підстав суто процесуальних , оскільки адвокат , ставлячи вимогу про застосування більш суворого виду адміністративного стягнення , не ставить питання про скасування судового рішення та постановлення нової постанови , а просить змінити судове рішення , що є неправильним. Внесення змін та доповнень до апеляційної скарги , які б погіршували становище особи , можливе лише протягом строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката Репало Д.О. слід залишити без задоволення, постанову судді скасувати , постановити нову постанову , якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.173 КУпАП та провадження закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38,247 п.7, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Репало Д.О. в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення;

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково;

Постанову судді Диканського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 - скасувати;

Постановити нову постанову , якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП;

На підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків передбачених статтею 38 цього Кодексу;

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду А.О.Рябішин