КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ Справа № 33/824/2322/2019 Суддя 1 інстанції - Пономаренко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 рокупро визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200, 00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою судді 28.03.2019 року о 01 год. 45 хв. в м. Києві, по вул. Щербаківського, 2/50, водій ОСОБА_1 керував автомобілем SuzukiGrandVitara, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі №761/135/19 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому апелянт, вважаючи постанову судді упередженою, посилається на те, що Шевченківським районним судом м. Києва не повно взято до уваги його пояснення, наявні у матеріалах справи, які відображають дійсні обставини справи.

Так, апелянт вказує на надуманість причини зупинки працівниками патрульної поліції керованого ним транспортного засобу «SUZUKI», д.р.н. НОМЕР_1 , підставою для чого слугувало те, що наче «така марка транспортного засобу перебуває в оперативному розшуку», хоча працівники поліції не могли надати документів на підтвердження правомірності зупинки автомобіля.

Апелянт стверджує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я водночас, запропонований працівниками патрульної поліції, порядок доставки його до закладу охорони здоров`я задля проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме автомобілем патрульної служби, є грубим порушенням чинного законодавства, адже даний процес необхідно здійснити у спосіб, коли працівник патрульної поліції самотужки сідає за кермо транспортного засобу та доставляє особу до закладу охорони здоров`я.

На думку апелянта, даних про те, що йому були запропоновані інші, передбачені нормативним актом, методи встановлення стану алкогольного сп`яніння та він відмовився від проходження такого огляду з їх застосуванням, у справі не міститься.

Також апелянт наголошує на тому, що із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, зокрема, що 28.03.2019 року вони були запрошені о 02 год. 36 хв. працівниками патрульної поліції виключно для засвідчення факту того, що він відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на «Драгер», і аж ніяк не засвідчити те, що він керував транспортним засобом «SUZUKI», д.р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт вважає, що пояснення свідків не могли бути прийняті Шевченківським районним судом м. Києва як належні докази його винуватості за «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», оскільки ними було засвідчено виключно його незгоду з проходженням тесту на стан алкогольного сп`яніння на «Драгер» на місці зупинки його працівниками патрульної поліції, і пропозицію ОСОБА_1 щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 310906 обставини, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, однозначно були прийняті Шевченківський районним судом міста Києва як належні докази без будь-якого зауваження на викладені ОСОБА_1 пояснення щодо їх не припустимості та без належного викладення причин та підстав не прийняття до уваги взагалі його доводів та міркувань, які ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рапортом працівника поліції та відеозаписами з нагрудних камер інспекторів патрульної служби.

Зокрема, на відеозаписах з нагрудних камер інспекторів патрульної служби зафіксовано, що після зупинки працівниками поліції автомобіля «SUZUKI», д.р.н. НОМЕР_1 , водій з автомобіля не виходив, з поліцейськими спілкувався через напіввідчинене вікно і у такий же спосіб показував поліцейським документи.

З пред`явлених водієм документів була встановлена його особа - ОСОБА_1

При цьому ОСОБА_1 наполягав на тому, що працівники поліції зупинили керований ним автомобіль безпідставно.

З відеозаписів убачається, що ОСОБА_1 мав порушення мови. Працівниками поліції, окрім цієї ознаки, були озвучені і інші ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та зміна забарвлення шкірного покриву. У зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, йому було роз`яснено, що він не має права продовжувати рух автомобілем та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням приладу Драгер або у медичному закладі.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейських свідчать, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду із застосуванням приладу Драгер і заявив, що пройде огляд у закладі охорони здоров`я. При цьому ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що він сам поїде до медичного закладу, залишався у зачиненому автомобілі, спілкуючись з поліцейськими через ледь відчинене вікно автомобіля.

Отже, з відеозапису з нагрудних камер поліцейський убачається, що ОСОБА_1 , висловивши бажання пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, разом з тим не вийшов з автомобіля та не вчинив будь-яких дій щодо прибуття до медичного закладу для проведення огляду.

Така поведінка ОСОБА_1 правомірно була розцінена поліцейськими як небажання водія пройти огляд та стан алкогольного сп`яніння, а тому було складеного протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому поліцейські пояснювали ОСОБА_1 про те, що складається такий протокол та наслідки складання протоколу, проте і після цього ОСОБА_1 залишався у зачиненому автомобілі, заявляючи, що поліцейські порушують його конституційна права.

Також на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських зафіксовано процес залучення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми поясненнями підтвердили обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1

При цьому згадані свідки підтвердили відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, але не стверджували про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, як про це вказує апелянт.

Виходячи з наведеного, суддя апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення процедури при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом.

Посилання апелянта на те, що автомобіль під його керуванням був зупинений працівниками безпідставно, також не може бути взятим до уваги, оскільки незалежно від причини зупинки транспортного засобу, працівники поліції, маючи підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з метою забезпечення безпеки руху зобов`язані виконати процедуру огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У даному випадку у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а тому працівники поліції законно і обґрунтовано запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на словах погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, проте фактично відмовився від доставки до медичного закладу, що обґрунтовано було розцінено як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування постанови судді постанову судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_1

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шевченківського районного суду від 10 травня 2019 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська