1Справа № 335/3711/19 3/335/690/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Запорожжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя справу про адміністративне правопорушення за адміністративним протоколом № 226, що надійшла з ГУ ДФС у Запорізькій області, про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої директором ТОВ «Амбар Експорт БКВ», яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №226 від 27.03.2019 року, при проведенні перевірки ТОВ «Амбар Експорт БКВ», директором якого є ОСОБА_1 , було встановлено: порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, що призвело до: завищено рядок 2 таблиці 1 додатку 3 до Декларації з ПДВ за жовтень 2018 року з урахуванням уточнюючих розрахунків, (фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 таблиці 2) у сумі 174 889,25 грн., чим порушено п. 200.1. п.п. б), в) п. 200.4 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) та ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Євсеєнко В.В. заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області понесені ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 1200 грн.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КпАП України, на підставі наступного.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 КУпАП підставою для притягнення посадових осіб до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Статтею 163-1 ч. 1 КУпАП передбачено відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Судом встановлено, що з 28.12.2018 року по 16.01.2019 року ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ», директором якого є ОСОБА_1 , з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2018 року.

За результатами перевірки було складено акт № 24/08-01-12-02/40921939 від 18.01.2018 року, та в подальшому відносно директора ТОВ «Амбар Експорт БКВ» ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

З акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» п. 200.1, п.п. б), в) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, в результаті чого завищено рядок 2 таблиці 1 додатку 3 до Декларації з ПДВ за жовтень 2018 р. з урахуванням уточнюючих розрахунків, (фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 таблиці 2) у сумі 174 889,25 грн.

Крім того, як вбачається і акту, в основу висновку покладено те, що ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України не є отримувачем товарів (послуг) за жовтень 2018 року на суму ПДВ 174 889,25 грн.

Однак відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Підпунктом «б» пункту 200.4. ст. 200 ПКУ встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Пункт 198.2. ст. 198 ПКУ передбачає, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Проте в акті перевірки, висновок у вищевказаній частині зроблено виходячи лише із того, що ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» не був отримувачем товарів у жовтні 2018 року, так як у цей період здійснив лише його попередню оплату, однак дана позиція контролюючого органу спростовується наданими Міністерством фінансів України роз`ясненнями у листі від 21 липня 2017 року № 11310-09-10/19633 «щодо можливості врахування сум податку на додану вартість, які сплачені авансом у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг при розрахунку суми бюджетного відшкодування», в якому зазначено що «Бюджетному відшкодуванню підлягає сума податку, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації. Відповідно до норм Кодексу податкові зобов`язання та податковий кредит з податку на додану вартість визначаються по "першій події". що відповідає міжнародній практиці, зокрема практиці застосування податку на додану вартість в європейських державах, та законодавчо закріплено положеннями Директиви Ради 2006/112/ЄС від 28 листопада 2006 року про спільну систему податку на додану вартість».

Враховуючи вищевикладене, висновок викладений в акті про те, що до моменту фізичної передачі товару ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» не є їх отримувачем, а тому у нього відсутнє право на врахування відповідної суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України є безпідставним.

Окрім цього, слід зазначити, що вищевказану правову позицію також було підтверджено Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом та Третім апеляційним адміністративним судом при вирішенні спорів з ГУ ДФС у Запорізькій області у справах №808/3301/17, № 0840/3552/18, якими зазначено що «набуття статусу покупця (отримувача) товарів, як сторони господарської операції правочину, не пов`язано із моментом отримання самого товару. Податковим кодексом України не пов`язано право віднесення сум до податкового кредиту лише з фактом отримання товарів/послуг. Під «отримувачем товарів/послуг», зазначеному у підпункті «б» пункту 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України слід розуміти покупця (отримувача) товарів, як сторони господарської операції-», (абз. 6-8 стор. З постанови від 21.03.2018 року; абз. 7-10 стор. 4 постанови від 25.02.2019 року).

Обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність вини у діях порушника.

Вина особи може бути виражена у формі наміру або необережності. Намір особи на здійснення адміністративного правопорушення буде простежуватися тоді, коли особа, що його зробила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії або бездіяльності, передбачало їхні шкідливі наслідки й бажало їх або свідомо допускало настання цих наслідків. Необережність буде мати місце тоді, коли особа, що зробила адміністративне правопорушення, передбачало можливість настання шкідливих наслідків своїх дій або бездіяльності, але розраховувала на їхнє запобігання або не передбачало можливості настання таких наслідків, хоча повинно й могло їх передбачити.

Аналізуючи в сукупності досліджені судом матеріали, суд приходить до висновку, що акт перевірки не є безумовною підставою для складання адміністративного протоколу, а дає лише підстави для додаткової перевірки. Акт не є нормативним документом, а лише висновком за результатами проведеної перевірки уповноважених на те осіб, а відтак, акт не є достатньою підставою для складання адміністративного протоколу, за відсутністю інших достатніх даних.

Разом з тим, акт перевірки не заміняє та не доповнює протокол про адміністративне правопорушення, оскільки саме в протоколі мають бути відображені всі обставини правопорушення.

Крім того, суд вважає, що акт перевірки не є єдиним доказом, на підставі якого приймається обґрунтований висновок про винність ОСОБА_1 , оскільки містить суб`єктивну оцінку викладену в акті службовою особою, якою проведена перевірка.

Таким чином, провадженням по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Клопотання представника щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області понесені ОСОБА_1 . витрат на правову допомогу у розмірі 1200 грн. задоволенню не підлягає, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити клопотання витрат на правничу допомогу, відповідно не передбачають порядку розгляду таких клопотань.

Керуючись ст. 247, 163-1, 283, 284 КпАП України ,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення.

В задоволенні клопотання адвоката Євсеєнка В.В. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Геєць Ю.В.