Справа № 357/3258/19 Головуючий в суді І інстанції - Ларіна О.В.
Провадження № 33/824/2207/2019 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар Ганжа В.В.,

за участю:

потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 , на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року, якою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 заподіяної майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 05.01.2019 о 08 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки ЗИЛ, д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху в с. Чаплинка Лисянського району Черкаської області, по вул. Зарічній, при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ЗАЗ-Део», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 13.3 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн., та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 заподіяної майнової шкоди. Роз`яснено ОСОБА_1 право на пред`явлення позову про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року. ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Заяву потерпілого ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 26 968 (двадцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 06 (шість) коп. шкоди, завданої ушкодженням належного ОСОБА_2 транспортного засобу, а також 2 300 (дві тисячі триста) грн. витрат на залучення суб`єкта оціночної діяльності, а разом 29 268 (двадцять дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн.. 06 (шість) коп. Стягнути з ОСОБА_3 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп. судового збору в дохід держави.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що застосоване стосовно ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу є неспіврозмірним із вчиненим ним правопорушенням, наслідками правопорушення та наступним тривалими свідомими діями ОСОБА_3 стосовно потерпілого ОСОБА_1

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що стосовно ОСОБА_3 відсутні обставини, які пом`якшують його відповідальність. Однак, поза увагою залишено те, що порушення ОСОБА_3 ПДР України, носило характер особливої суспільної небезпеки, адже ОСОБА_3 допустив більш ніж істотну нездатність керувати вантажним автомобілем. Він не забезпечив відповідну швидкість руху завантаженого автомобіля. Удар завдано в бік водія легкового автомобіля. Ушкодження вантажного автомобіля є мінімальними, а ушкодження легкового автомобіля є доволі значними. ДТП позбавило потерпілих можливості використання свого транспортного засобу, який взагалі не може самостійно рухатись внаслідок ДТП. Окрім того, ОСОБА_3 протягом більш як трьох місяців ігнорує прохання потерпілого хоча б у якійсь частині відшкодувати завдану майнову шкоду.

Більш того, адміністративне стягнення стосовно ОСОБА_3 має бути індивідуалізованим та врахувати усі згадані обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, тримісячне ігнорування ОСОБА_3 прохань потерпілого хоча б частково почати відшкодовувати кошти на ремонт автомобіля «Заз-Део» тощо, а тому має бути накладено у більш суворому виді - позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю в заяві ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення всіх необхідних для стягнення даних, найменування страхової компанії, з якої також підлягає стягнення коштів, а також інших даних та обставин необхідних для вирішення питання про відшкодування винним майнової шкоди, суддя не має можливості вирішити питання про відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди, але заява про це може бути подана до суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Однак, на думку апелянта, вказані мотиви та підстави не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, ігнорують законність та вимог потерпілого, оскільки заява потерпілого про відшкодування шкоди містить всі необхідні для стягнення дані.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали адміністративного провадження, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції відповідно до положень ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП повно, всебічно й об`єктивно з`ясував всі обставини справи, дав оцінку зібраним у ній доказам і постановив правильне судове рішення.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених у суді доказів, є правильним і в апеляційній скарзі не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції стягнення ОСОБА_3 то воно є достатнім, і необхідності у застосуванні більш суворого стягнення, як про це йдеться в апеляційній скарзі, не вбачається, оскільки згідно приписів ч. 2 ст. 30 КУпАП про те, що позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом, чого по справі не встановлено.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руку, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ст.33 КУпАП).

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Так, санкція статті 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як встановлено з протоколу про адміністративне правопорушення, при зустрічному роз`їзді ОСОБА_3 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , ніяких інших протоколів відносно ОСОБА_3 не складалось, тобто, працівник поліції, який виїхав на місце ДТП, інших порушень, передбачених КУпАП не знайшов, зазначені обставини ніхто не оскаржував.

Конструкція ст. 24 КУпАП, яка визначає види адміністративних стягнень, є такою, яка визначає перелік адміністративних стягнень в наростаючому порядку в залежності від суворості міри відповідальності.

Порушення вимог пунктів 13.3 Правил дорожнього рухуУкраїни мало місце, порушення призвело лише до пошкодження транспортних засобів. Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень нікому не заподіяно.

За таких обставин, оскільки місцевим судом обрано для ОСОБА_3 захід адміністративного стягнення в межах санкцій положень закону, які ставляться у вину останньому, а саме у виді штрафу, в той час як у відповідності до імперативних положень ч. 9 ст. 294 КУпАП в такому випадку суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями посилювати накладене місцевим судом адміністративне стягнення на правопорушника, тому підстави для задоволення апеляційних вимог потерпілої сторони відсутні, які і не має підстав для застосування до ОСОБА_3 більш тяжкого адміністративного стягнення у виді позбавлення прав на керування транспортними засобом.

Щодо доводів ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення майнової шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Апеляіційний суд звертає увагу на те, що потерпілий не позбавлений права звертатись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення заподіяної шкодивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 заподіяної майнової шкоди є законним та обґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідивши усі обставини справи у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Будь-яких порушень норм КУпАП, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, а тому постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни, а апеляційна скарга,- без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Рудніченко