П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 березня 2014 року про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 березня 2014 року провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 08 вересня 2012 року в 22 год. 00 хв. в квартирі АДРЕСА_2 вчинив насильство в сім`ї, а саме: погрожував фізичною розправою своїй матері - ОСОБА_2 та погрожував виставити з квартири свою бабусю - ОСОБА_3 , викидав їх особисті речі.

Суд закрив провадження у справі, оскільки на момент розгляду справи в суді минули строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутнім, отримав копію постанови лише 09 квітня 2019 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги він зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що його мати, ОСОБА_2 вже довгий час проживає в Німеччині та приїжджає в Україну один - два рази на рік. ОСОБА_3 хоч і проживала з ним в одній квартирі, проте не вела спільного побуту. Остання постійно заходила до нього в кімнату, у зв`язку з чим він був змушений встановити замок на дверях до себе в кімнату.

ОСОБА_1 зазначає, що спільного побуту з вищевказаними особами він не мав фактично з моменту смерті батька, а саме з 1998 року. Він звертає увагу на те, що нікому не погрожував та не перебував у сімейних зв`язках з вказаними особами, а також не залежав від жодної з них фінансово.

Переглянувши справу та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи 23 березня 2014 року, 09 квітня 2019 року отримав копію постанови та 18 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпро право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції від 24 березня 2014 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчиненого в 2012 році.

Незважаючи на те, після ухвалення судом першої інстанції рішення пройшов тривалий час апеляційний суд вважає, що рішення, яке прийняте за відсутності особи, яка притягнута адміністративної відповідальності, може бути переглянуте та за наявності законних підстав скасоване з урахуванням принципу законності та верховенства права. В такому випадку судом не буде порушено принципу правової визначеності, оскільки людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки Деснянського районного суду матеріали справи по адміністративне правопорушення № 754/3939/14-п знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання, тому апеляційний розгляд відбувається на підставі відновлених матеріалів справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0022843 від 18 вересня 2012 року, ОСОБА_1 08 вересня 2012 року за місцем проживання погрожував фізичною розправою своїй матері - ОСОБА_2 , виставити з квартири ОСОБА_3 , викидав особисті речі вказаних осіб, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді від 24 березня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-1 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї, а саме погрожував фізичною розправою своїй матері - громадянці ОСОБА_2 та погрожував виставити з квартири свою бабу - громадянку ОСОБА_3

Апеляційний суд зазначає, що суд переглядає оскаржуване рішення з урахуванням тієї редакції ст. 173-2 КУпАП, яка діяла на час вчинення інкримінованого правопорушення.

Відповідно до матеріалів справи, прийнята раніше в даній справі постанова вже було предметом перегляду судом апеляційної інстанції та 23 жовтня 2012 року була скасована, а матеріали справи були повернуті до уповноваженого органу МВС на доопрацювання.

В цій постанові суд апеляційної інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , стосовно яких, як вказано в протоколі, ОСОБА_1 вчиняв насильство в сім`ї є членами однієї сім`ї.

Ще під час попереднього апеляційного розгляду, як зазначено в постанові, ОСОБА_1 заперечував те, що він разом з потерпілими є членами однієї сім`ї, оскільки його мати тривалий час постійно проживає в Німеччині та йому ніяк не допомагає, а баба всупереч його волі була вселена в спірну квартиру, спільних доходів вони не мають та спільного господарства не ведуть.

На це звертає увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поданій на постанову від 24 березня 2014 року.

Розглянувши справу, яка надійшла після доопрацювання, суд обґрунтовував свій висновок про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають разом в одній квартирі, отже відносяться до кола членів його сім`ї.

З такими доводами не погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

В своєму рішенні від 03 червня 1999 року Конституційний суд України, аналізуючи закони, в яких використовується термін «член сім`ї» зазначив, що потрібно виходити з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Тобто, при правозастосуванні необхідно виходити з того закону, який регулює ті чи інші правовідносини.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в редакції, яка діяла на час вчинення правопорушення, відповідно до складеного протоколу, суд повинен був встановити, чи вчиняв ОСОБА_1 протиправні дії стосовно осіб, які в розумінні положень ст. 1 Сімейного кодексу України є членами його сім`ї.

Відповідно до цієї норми закону, суд повинен був з`ясувати, чи спільно ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чи пов`язані вони спільним побутом та чи мають вони взаємні права і обов`язки. Наявність цих трьох ознак для визначення перебування осіб в сімейних відносинах є обов`язковим. Проте суд, всупереч цьому, лише за ознакою проживання в одній квартирі визнав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносяться до членів сім`ї ОСОБА_1 .

В той же час, матеріали справи містять відомості, які свідчать про зворотне.

Так, відповідно до довідки Деснянського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13 жовтня 2010 року, конфлікт між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 пов`язаний з їх спільним проживанням в одній квартирі.

Про наявність такого конфлікту вказують в своїх поясненнях свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також свідчать відповіді уповноважених осіб правоохоронних органів на звернення ОСОБА_1

З наданих суду апеляційної інстанції рішень в цивільних справах за позовами Яковенка Я.Г. до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та за позовом останніх до ОСОБА_1 вбачається, що дані особи хоча і проживають разом в одній квартирі, але в силу тривалих неприязних стосунків, які склалися між ними у зв`язку користуванням спірним житлом, що вони не пов`язані спільним побутом.

Отже, судом не отримано жодного доказу на спростування доводів апелянта про те, що він з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 09 вересня 2012 року проживав однією сім`єю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час її перегляду в апеляційному порядку не доведено вчинення ОСОБА_1 протиправних дій стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як членів його сім`ї, відтак, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 24 березня 2014 року про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун