Справа №: 700/529/19
Провадження № 3/700/138/19
П О С Т А Н О В А

12 червня 2019 року суддя Лисянського районного суду Черкаської області Пічкур С.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, особа з інвалідністю ІІІ групи, освіта середня, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 16 травня 2019 року о 01 годині 15 хвилин водій ОСОБА_1 в смт. Лисянка вул. Гетьманський шлях, керував автомобілем ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями водій порушив п. 2.5 ПДР України.

В судовому засіданні правопорушник за винного себе визнав та пояснив, що вдень випив 150 грам горілки, а потім вночі керував автомобілем з метою підзаробити коштів. Просить не позбавляти прав керування, оскільки він є особа з інвалідністю (ампутовано нижню кінцівку) і він пересувається на протезі та автомобілі. Крім цього, неповнолітня донька страждає на епілептичну хворобу і йому необхідно щоквартально возити її до лікарні у м. Черкаси. У вчиненому кається та запевняє про недопущення у подальшому порушень Правил дорожнього руху.

Інспектор поліції ОСОБА_2 підтвердив обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, та не заперечував щодо врахування судом при накладенні стягнення особи порушника та пом`якшуючих обставин.

Вина водія у вчиненні правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків та поясненнями самого порушника наданих ним в протоколі про адміністративне правопорушення та в судовому засіданні.

Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, дії правопорушника є винними та суспільно шкідливими і їх необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обираючи міру стягнення, суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі статті ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 статті 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані обставини справи та особу правопорушника.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи довічно. Вказане підтверджується і довідкою МСЕК від 06 лютого 2007 року, згідно якої ОСОБА_1 протипоказано тяжка фізична праця та він потребує протезування. Має ампутовану нижню кінцівку. Крім цього, згідно консультаційного висновку Черкаської обласної лікарні від 21 листопада 2018 року, донька правопорушника, ОСОБА_3 страждає на епілептичну хворобу та потребує постійного лікування.

Тому на думку суду, позбавлення правопорушника права керування транспортним засобом, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови свого проживання, а також можливості лікування доньки, що буде сприяти лише погіршенню їх матеріального становища та може поставити під загрозу їх подальше існування.

Також суддя враховує, що дії вчинені првопорушником не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 вини, особу правопорушника, стан його здоров`я та наявність хворих членів сім`ї, які потребують постійного лікування не за місцем проживання, наявність виняткових пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суддя вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 статті 130 КУпАП без позбавлення права керування.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Вважаю, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права буде явно несправедливим.

Саме таке стягнення суддя вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення собою нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути із правопорушника на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.5 ч.2ст.4 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 23, 33, 34, 36, ч.1 ст.130 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РКПП НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_1 , визнати винним у скоєні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з перерахуванням суми штрафу в дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РКПП на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя С. Д. Пічкур