Єдиний унікальний номер 728/894/19
Номер провадження 3/728/175/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання Горбач Н.Д.

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката Шелудька Є.В.

розглянув матеріали, які надійшли з Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 Чернігівської області, вулиця Кадуна, АДРЕСА_2 . 13, освіта професійно-технічна, не одружений, не працює, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , -

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

1.18 квітня 2019 року до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов протокол серії БД № 035907 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, в якому зазначено, що останній 15 квітня 2019 року о 13 годині 50 хвилин в м. Батурині Бахмацького району Чернігівської області по вулиці Молодіжній керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

2.В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 15 квітня 2019 року його зупинили працівники поліції і переглянувши документи відпустили. Після чого працівники поліції зайшли без дозволу до будинку і примусово відвезли ОСОБА_1 до відділу поліції, при цьому пройти медичний огляд ніхто не пропонував, протокол на місці зупинки транспортного засобу не складали.

3.Свідок ОСОБА_2 пояснив, що 15 квітня 2019 року він знаходився в машині на вулиці Молодіжній в м. Батурин Бахмацького району Чернігівської області і бачив як працівники поліції зупинили автомобіль ОСОБА_1

Також свідок пояснив, що самого спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції він не бачив і не чув, щоб останньому пропонували пройти медичний огляд. Проте, ОСОБА_2 поставив власний підпис на письмових поясненнях і в протоколі про адміністративне правопорушення, які складались на місці зупинки ОСОБА_1 в м. Батурин Бахмацького району Чернігівської області.

4. ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 15 квітня 2019 року він бачив як працівники поліції зупинили ОСОБА_1 , пройти йому медичний огляд не пропонували, також свідків працівники поліції не запрошували.

5.Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що 15 квітня 2019 року працівники поліції зайшли до будинку, в якому знаходився ОСОБА_1 , примусово його забрали з будинку.

6.Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, працівник поліції ОСОБА_5 С.Д., яка неодноразово викликалась в судове засідання, не з`явився.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

7.Таким чином, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в судове засідання надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 035907, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , довідку Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, рапорт поліцейського СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Гнідовського С.Д. від 15 квітня 2019 року.

8.В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення та пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , витяг із журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, відповідь на адвокатський запит від 26 квітня 2019 року.

ІІІ. Оцінка Суду.

9.Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

10. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

11. Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Так, в пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» (щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), яким в подальшому було закріплено діючі санкції, як один із аргументів посилення відповідальності було зазначено, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог правил дорожнього руху є розроблення системи їх ефективного покарання та посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Також, звертаємо увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (№ 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

12. Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

13. Отже повертаючись до обставин справи Суд робить такі висновки.

14. Суд звертає увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1

15. Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, як було зазначено вище (див. пункт 7) Суду було надано протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, довідку Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, рапорт поліцейського СРПП № 4 Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Гнідовського С.Д. від 15 квітня 2019 року.

16. В даних правовідносинах на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, який було запропоновано пройти у встановленому законом порядку.

16.1. Так, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду в медичному закладі (див. пункт 2), що відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

16.2. Із показань свідка ОСОБА_2 не можливо встановити обставини, що мають важливе значення для справи, а саме чи пропонували працівники поліції пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

16.3. Докази, які були надані в підтвердження винуватості ОСОБА_1 також спростовуються поясненнями свідків сторони захисту (див. пункти 4-5), які підтвердили обставини, що останній не відмовлявся від проходження медичного огляду.

16.4. В такій ситуації і протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

16.5. Щодо пояснень свідка ОСОБА_6 , які додані до протоколу і яка неодноразово в судове засідання за викликом Суду не з`являлася, Суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_6 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому дані пояснення свідка спростовуються поясненнями останнього, що потребувало перевірки пояснень свідка «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і Суд були позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

З огляду на міркування викладені вище Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якої мають вирішальне значення по даній справі.

17. Наведені факти в сукупності у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

18. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин Суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав,

керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 130, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Закрити провадження в справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бахмацький районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко