Справа № 344/4008/19
Провадження № 33/4808/183/19
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бойко Р.Б.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2019 року о 02.30 годині в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна, 54, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме, керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому полягають його дії щодо ухилення від огляду, оскільки він не керував транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що саме він керував транспортним засобом та виконував функції водія, а тому вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння не відповідали встановленому законом порядку.

Вважає, що судом було істотно порушено його право на захист, оскільки не були викликані та допитані свідки, на письмові показання яких суд послався у рішенні та які повинні бути визнані недопустимими доказами у справі.

Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бойко Р.Б. просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки , мати захисника та інші.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції, допускаючи неповноту та однобічність, неправильно встановив фактичні обставини та посилаючись на недопустимі докази, прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він не заперечує, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом і не може вважатися суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З мотивувальної частини постанови суду першої інстанції вбачається, що суд прийшов до висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , який показав, що їхав в якості пасажира на задньому правому сидінні автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та який перед початком керування вживав алкогольне пиво.

Інших доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 в матеріалах справи не існує і не здобуто під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що у разі, якщо вирок ґрунтується виключно або вирішальною мірою на показаннях особи, яку обвинувачений не мав можливості допитати або вимагати, щоб її допитали під час досудового слідства судового розгляду, права сторони захисту обмежуються такою мірою, яка є несумісною з гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 20 вересня 1993 р. у справі «Саїді проти Франції» ; рішення від 27 лютого 2001 р. у справі «Лука проти Італії» та рішення у справі «Солаков проти "Колишньої Югославської Республіки Македонії»)

За таких обставин, суд першої інстанції був повинен прийняти заходи щодо допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , оскільки його письмові показання не узгоджуються з іншими доказами, потребують перевірки та не можуть бути покладені в основу висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Посилання на письмові показання свідка, який не допитувався безпосередньо судом, за умови, що вказані показання мають особливе значення бо вирішальною мірою доводять вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист і суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний судом приймались заходи щодо виклику та допиту у судовому засіданні апеляційної інстанції свідка, однак забезпечити участь вказаного свідка виявилось неможливим.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 вбачається, що показання свідка ОСОБА_2 не відповідають дійсності, оскільки обставини, за яких його було допитано в якості свідка викликають сумнів в його об`єктивності та правдивості.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 показав, що 01 березня 2019 року в ночі він керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , коли близько 01.00 ночі він зупинив автомобіль біля магазину, до нього звернувся ОСОБА_2 , та попросив сигарети. У ході спілкування останній повідомив, що немає постійного місця проживання та запитав чи знають вони людей, які б могли допомогти з роботою. У ході розмови ОСОБА_2 став пропонувати послуги з розповсюдження наркотичних речовин, вказавши, що його знають в кримінальних колах під кличкою "Циган" у зв`язку з чим вони запропонували останньому сісти в автомобіль та пообіцяли, що відвезуть до людей, які зможуть йому допомогти. Коли вони повезли ОСОБА_2 до відділу поліції на вул. Бельведерську , то останній, зрозумівши що вони працівники поліції вистрибнув з машини під час її руху, у зв`язку з чим він зупинив транспортний засіб та разом з ОСОБА_1 догнали ОСОБА_2 та затримали, після чого ОСОБА_1 зателефонував на лінію "102" та повідомив, що затримав підозрілу особу, яка може мати при собі наркотичні речовини. Коли приїхала патрульна поліція, працівник УПП почав витребовувати у ОСОБА_1 документи на транспортний засіб та складати стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки вважав, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 стверджував в категоричній формі, що саме він керував транспортним засобом - автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, які повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_3 та свідчать про те, що він не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом ст.130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів вбачається, що дійсно після того, як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, останній в присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгера» та в медичному закладі.

При цьому ОСОБА_1 неодноразово стверджував, що не керував транспортним засобом і перебував в ньому в якості пасажира.

В судовому засіданні апеляційної інстанції також було досліджено аудіозапис дзвінка ОСОБА_1 на лінію "102" , повідомлення про затримання особи, яка може мати при собі наркотичні речовини та виклик патрульної служби , матеріали висновків службового розслідування за фактом службової дисципліни ГУНП в Івано-Франківській області від 15.03.2019 року зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали аналогічні пояснення стосовно вищевказаних обставин.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БД№294433 відповідно до якого 01 березня 2019 року о 02.30 годині в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна, 54 ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме, керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою, а також в протоколі в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» міститься підпис ОСОБА_1 , а також пояснення ОСОБА_1 про те, що «він був пасажиром».

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, вищевказані вимоги закону стосуються тільки особи, яка безпосередньо керувала транспортним засобом, що свідчить про те, що факт керування транспортним засобом при розгляді справ про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП повинен бути доведений сукупністю доказів, які дозволяють прийняти відповідне процесуальне рішення.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 01 березня 2019 року о 02.30 год. обґрунтовано на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у закладах охорони здоров`я, оскільки не керував транспортним засобом марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 і не може вважатися суб`єктом ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв