Номер провадження: 33/813/586/19
Номер справи місцевого суду: 495/7837/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Колеснікова Г.Я.,

секретаря-Маслова Р.Ю.,

за участі:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_3 ,

його захисника - ОСОБА_18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2018 року, направленим до суду 28 серпня 2018 року, ОСОБА_1 13 липня 2018 року вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.173-2 КУпАП (а.с.1,7).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків притягнення винної до адміністративної відповідальності провадженням закрито (а.с.62-64).

ОСОБА_1 визнано винною у тому, що 13 липня 2018 року, приблизно о 23.00 годині, у смт. Затока, на базі відпочинку «Льовушка», розташованої по вул.Лазурній, вона вчинила насильство в сім`ї відносно своєї доньки ОСОБА_4 , що виразилось у психічному впливі.

Оскільки правопорушення мало місце 13 липня 2018 року, відповідно до вимог 38 КУпАП, строк притягнення ОСОБА_1 сплинув 13 жовтня 2018 року, тому провадження у справі закрито на підставі п.7ч.1ст.247 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 . в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений у порушення строків, встановлених законом; суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини та не встановив, у чому саме полягало насильство відносно дитини (а.с.69-73).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник підтримали доводи апеляційної скарги.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (батько) і його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги за її безпідставністю та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши учасників судового розгляду (батьків постраждалої дитини та їх представників), перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної справи та докази, витребувані судом апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП з таких підстав.

I

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, автор протоколу про адміністративне правопорушення ДОП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ст.лейтенант поліції Граматік С.С . та суд першої інстанції не виконали вищевказані вимоги закону, а також не встановили, передбачених ст.247 КУпАП, обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, не встановили чи є склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_4 (а.с.98,99).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2016 року шлюб між ними розірвано (а.с.100).

19 квітня 2018 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_8 (а.с.110).

На підставі судового наказу, виданого Малиновським районним судом м.Одеси 24 січня 2018 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 07 грудня 2017 року стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку(доходів) до її повноліття (а.с.103-104).

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 15 травня 2018 року державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області, заборгованість ОСОБА_3 по аліментам за період з грудня 2017 року по 30 квітня 2018 року склала 3 690,31 грн., яка боржником не оскаржена (а.с.111).

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення спільного подружнього життя у неї із ОСОБА_3 почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні дочки, її відвідування та спілкування з нею (а.с.105-109).

Не погоджуючись із вказаними позовними вимогами ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, обґрунтовуючи свої вимоги, крім іншого, тим, що ОСОБА_1 негативно впливає на моральний та емоційний стан дочки (а.с.112-115).

Згідно з поясненнями колишнього подружжя та їх представників в апеляційному суді, провадження у вказаній справі було закрито на підставі заяв сторін про відмову від своїх позовів.

Разом з тим, у червні 2018 року ОСОБА_3 повторно звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, який дотепер не розглянутий (а.с.116-119).

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів у 2014, 2017 та 2018 роках щодо неправомірних дій ОСОБА_3 відносно неї та, зокрема, їх спільної дочки (а.с.39,54,55).

На переконання апеляційного суду вказані факти безумовно свідчать про конфліктні відносини саме між колишнім подружжям, а не між матір`ю та дитиною, та передували подіям, що мали місце 13 липня 2018 року на базі відпочинку «Льовушка».

Разом з тим, у порушення вимог ст.ст.245,280 КУпАП, жоден із зазначених фактів не був встановлений ані автором протоколу про адміністративне правопорушення, ані судом першої інстанції, які у своїх процесуальних документах навіть правильно не встановили за якою редакцією ч.1ст.173-2 КУпАП могла бути притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (у разі доведеності її вини у вчиненні домашнього насильства) та, крім того, не зазначили рік народження постраждалої дитини ОСОБА_4 , процесуальний статус її батька ОСОБА_3 та інші обставини, про що докладно буде викладено нижче.

II

Апеляційним судом також встановлено, що 13 липня 2018 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 про систематичне обмеження ОСОБА_3 її спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_4 та здійснення ним на останню психологічний та емоційний тиск, підбурюючи її проти неї(матері). Посилаючись на садистські нахили ОСОБА_3 та неодноразове застосування ним до неї фізичного насилля, про що свідчать її звернення до правоохоронних органів, побоюючись за життя, здоров`я та психологічний стан дитини, заявниця просила правоохоронний орган прийняти заходи до свого колишнього чоловіка (а.с.39).

Згідно змісту талону-повідомлення № 951228 від 16 липня 2018 року вказана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (далі- ЖЄО) за № 9534 від 13 липня 2018 року (а.с.38).

У той же день поліцейським Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відібрані пояснення, кожен з яких виклав свою версію, що мала місце 13 липня 2018 року на базі відпочинку « Льовушка » (а.с.40-41,42-43).

Зокрема, ОСОБА_1 пояснила, що 13 липня 2018 року ОСОБА_3 забрав дочку з дитячого садку та вивіз у невідомому напрямку. Коли вона зателефонувала йому для з`ясування, де знаходиться дитина, він їй повідомив про те, що дочка знаходиться із його співмешканкою на Кароліно-Бугазі на базі «Сонячна». Вона попередила його, що якщо у нього немає часу бути разом із дочкою, то вона може забрати її. Проти цього не заперечував ОСОБА_3 , що підтверджено аудіозаписом телефонної розмови. Вона об`їхала всі бази відпочинку в окрузі, неодноразово телефонуючи колишньому чоловіку та його співмешканці, проте дитину так і не знайшла. Через дві години їй нарешті повідомили правильну адресу бази відпочинку. Коли вона приїхала на базу відпочинку «Льовушка», ОСОБА_3 не дав їй поговорити з дитиною, довів її (дитину) до істерики, ударив її ( ОСОБА_1 ) у праве передпліччя, відштовхнув та зачинив двері, що вимусило її звернутися в поліцію (а.с.40-41).

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 , він 13 липня 2018 року відпочивав із своєю дружиною та дитиною від першого шлюбу ОСОБА_4 на базі відпочинку «Льовушка». Біля 21год. 30 хв. на територію бази увірвалася його колишня дружина ОСОБА_1 , яка була повідомлена про запланований ним з дочкою відпочинок. Проникнувши в номер, вона почала травмувати дочку, довивши її до істерики та сліз, що може бути підтверджено свідками та відеофіксацією (а.с.42-43).

Згідно з висновком ДОП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції Граматіка С.С. від 17 липня 2018 року, який розглядав матеріали ЖЄО №9534 від 13 липня 2018 року, погодженого та затвердженого керівництвом цього правоохоронного органу, встановлено, що між колишнім подружжям існує судовий спір про встановлення місця мешкання дитини, що із матеріалів перевірки вбачаються цивільно-правові відносини, які відносяться до компетенції цивільного судочинства, у зв`язку з чим перевірку заяви ОСОБА_1 слід вважати закінченою з наданням відповіді заявниці (а.с.44).

Таким чином, посадова особа правоохоронного органу Граматік С.С. , проаналізувавши зібрані докази, дійшов висновку, який є чиним, про відсутність підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо подій, що мали місце на базі відпочинку «Льовушка» 13 липня 2018 року відносно будь-кого з колишнього подружжя, з тих підстав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує цивільний спір щодо місця проживання їх спільної дитини.

III

Згідно з п.п.2,3,14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон №2229-VIII від 07.12.2017 року) у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

-дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, якане досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального,психологічногоабо економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

-психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За змістом ч.1ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), в редакції Закону №2229-VIII від 07.12.2017 року, яка набрала чинності 07 січня 2018 року, об`єктивна сторона цього правопорушення проявляється в умисному вчиненні будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування, насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Встановлено, що 04 серпня 2018 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області звернувся ОСОБА_3 із заявою про вжиття до ОСОБА_1 заходів, яка 13 липня 2018 року біля 23 год. на базі відпочинку «Льовушка» смикала, шарпала, лаяла дитину, морально та психологічно тиснула на дочку, залякавши і довивши її до сліз та істерики (а.с.2).

На підставі пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_12 від 14 серпня 2018 рокуст.лейтенант поліції Граматік С.С. склав 22 серпня 2018 року протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке полягало у тому, що 13 липня 2018 року приблизно о 23.00 годині у смт. Затока, на базі відпочинку «Льовушка», розташованої по вул. Лазурній, вона вчинила насильство в сім`ї відносно своєї доньки ОСОБА_4 , що виразилось у психічному впливі (а.с.1,4,5).

Аналізуючи зміст вказаного протоколу, важко зрозуміти чим керувався його автор, оскільки за 35 днів до його складення Граматік С.С . дійшов протилежного висновку, який наведений вище (а.с.44).

При цьому, у порушення вимог ст.256 КУпАП, він не виклав в протоколі суть адміністративного правопорушення (відповідно до діючої редакції ч.1 ст.173-2 КУпАП), прізвища, адреси свідків і постраждалої дитини (яка взагалі не була опитана в присутності її законного представника (у даному випадку-батька) або представника відповідного органу опіки та піклування), пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, незважаючи на те, що ОСОБА_1 разом із свідком ОСОБА_14 прибула 22 серпня 2018 року до дільничного Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Граматіка С.С. саме для надання пояснень з приводу заяви ОСОБА_3 від 04 серпня 2018 року.

У той же день (22 серпня 2018 року) ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до Білгород-Дністровської прокуратури, в якій зазначила про свавілля вказаного поліцейського.

29 серпня 2018 року ця заява була переправлена до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та, в подальшому, була залишена керівництвом поліції без належного реагування з посиланням на те, що перевірка цих відомостей відноситься до компетенції суду (а.с.47,48-50,51).

Незважаючи на недотримання Граматіком С.С. вимог ст.256 КУпАП щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП, не зазначив в описовій частині постанови кваліфікуючу ознаку, передбачену ч.1 вказаної статті, а саме, в чому саме полягало домашнє насильство, вчинене ОСОБА_1 , відносно своєї дочки, виклавши у своєму рішенні неіснуючу диспозицію ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка була змінена Законом №2229-VIII від 07.12.2017 року.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги свідчення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_14 , надавши перевагу поясненням свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , пославшись на відеозапис, наданий останнім, та з надуманих підстав послався на те, що вказаний висновок суду узгоджується з постановами апеляційного суду Одеської області від 02 та 09 листопада 2018 року, суть яких не розкрита та копії яких у справі відсутні.

Доказами у справах про вчинення домашнього насильства є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у її вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими даними, згідно зі ст. 251 КУпАП, можуть бути: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка вчинила домашнє насильство, пояснення жертви домашнього насильства, пояснення свідків, висновок експерта, речові доказами, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Встановлено, що допитані в суді першої інстанції ОСОБА_1 , якій інкриміновано адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.173-2 КУпАП, та законний представник ОСОБА_3 , а також свідки ОСОБА_14 (з боку першої) та ОСОБА_12 (з боку другого), дали взаємовиключні покази щодо подій, які мали місце 13 липня 2018 року на базі відпочинку « Льовушка ».

Таким чином, має місце твердження колишнього чоловіка про психологічне насильство ОСОБА_1 відносно їх спільної дитини та заперечення колишньої жінки саме такого насильства. Оскільки слова одних (в тому числі й свідків) рівноцінні словам других, то апеляційний суд оцінює вказані свідчення у сукупності з іншими доказами.

Так, із дослідженого в суді апеляційної інстанції аудіозапису дзвінків на спецлінію «102» встановлено, що саме ОСОБА_1 , а не будь-хто інший, 13 липня 2018 року двічі зверталася із заявами про виклик поліції на базу відпочинку «Льовушка» у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_3 (а.с.15зв.).

Тобто ініціатором виклику поліції була особа, яка в подальшому була визнана судом першої інстанції правопорушником.

Крім того, дослідженням аудіозапису 2-х телефонних розмов між колишнім подружжям 13 липня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 :

-повідомив ОСОБА_1 про те, що їх дочку із дитячого садочка забрала стороння людина; що дочка знаходиться на базі відпочинку «Сонячна» на Кароліно - Бугазі , на яку він має намір приїхати лише на наступний день;

-почувши обурення ОСОБА_1 такими його діями, він погодився на те, що вона може приїхати і забрати дитину з бази відпочинку у той же день;

-неправильно повідомив ОСОБА_1 назву бази відпочинку, де знаходиться їх дочка (« Сонячна » замість « Льовушка ») (а.с.19).

В апеляційному суді ОСОБА_3 підтвердив, що чоловічий голос на досліджених судом вказаних двох розмов по телефону із ОСОБА_1 належить йому.

На дослідженій фотографії ОСОБА_1 від 16 липня 2018 року видно наявний у неї величезний сінець на правому передпліччі (а.с.46).

З висновком суду першої інстанції про те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, є доказом винуватості ОСОБА_1 , апеляційний суд не погоджується.

Зокрема, із дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису, який 13 липня 2018 року проводила дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_3 був присутній на базі відпочинку, на відміну від його наведених вище тверджень по телефону, що на базу він приїде на наступний день.

Зазначене може свідчити про те, що останній, подавши до суду 19 червня 2018 року черговий позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним, навмисно повідомив колишній дружині, що дочка знаходиться у сторонніх для неї (дитини) людей, повідомив їй неправильну назву бази та погодився з тим, що вона може забрати дитину, чим спровокував приїзд ОСОБА_1 на базу відпочинку, яку вона розшукувала кілька годин, для відеофіксації її очікуваної негативної реакції про залишення малолітньої дочки без батьківського нагляду, та подальшого використання відеозапису в якості доказу при розгляді цивільної справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з тим, що зафіксована на відеозапису розмова колишнього подружжя між собою на підвищених тонах та їх обопільна сварка, свідчить про вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 відносно своєї дочки.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_12 не була свідком подій 13 липня 2018 року у номері ОСОБА_3 , оскільки із дослідженого відео вбачається, що до її ( ОСОБА_12 ) номера постукала дружина ОСОБА_3 ОСОБА_8 та повідомила їй свою версію про ситуацію, яка склалася в їх номері (а.с.19).

Надуманими є й свідчення ОСОБА_12 в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , на її думку, знаходилась на базі відпочинку у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 у той же день після інциденту між колишнім подружжям, була опитана поліцейським Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, який рапорт про те, що опитувана знаходилась у нетверезому стані не складав.

Крім того, матеріали ЖЄО №9534 від 13 липня 2018 року (в тому числі й пояснення ОСОБА_3 від 13 липня 2018 року) такої інформації також не містять (а.с.42-43,44).

Інші об`єктивні докази умисного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, зокрема, у формібудь-яких діянь психологічного характеру, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення своєї малолітньої дочки, що викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю - у справі відсутні.

Тому покази ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_14 щодо подій, які мали місце на базі відпочинку 13 липня 2018 року, у сукупності із іншими наведеними доказами, апеляційний суд вважає достовірними та не бере до уваги пояснення і покази законного представника ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_12

В зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що при розгляді справи в суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до прийняття судового рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, провадження у справі-закриттю з інших підстав, а саме: у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.280, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ Г.Я.Колесніков

З оригіналом згідно,

Суддя

Одеського апеляційного суду Г.Я.Колесніков