Справа № 212/7451/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкін І.Б., розглянувши матеріали складені за ст.1881 КУпАП, які надійшли з ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРАЦІ у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , директор Криворізької загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 4 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, на посаді з 28.08.2012 р. згідно з наказом від 23.08.2012 р. № 29-к, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 директор Криворізької загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІ ступенів № 4 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, за місцезнаходженням підприємства в період з 01.01.2017- 20.08.2019. 50096, Дніпропетровська обл., місто АДРЕСА_2 , Покровський район, вулиця Ватутіна, будинок АДРЕСА_3 , в частині не виконання вимог ч. 1 та ч. 9 ст. 19 Закону України від 21.03.2019 № 875 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», чим порушила вимоги встановлені статтею 1881 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: підприємства та фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонд' соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Ця вимога встановлена ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Порядок подання підприємствами та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений Постановою від 31.01.2007 № 70 «Деякі питання реалізації норм Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення».

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є таким, що не в повній мірі відповідає вимогам закону, а зафіксовані в ньому данні такими, які не відповідають усім матеріалам справи та обставинам події.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст. 1881 КУпАП, тобто як невиконання розпорядження державного або іншого органу про працевлаштування. Однак, зазначена стаття містить дві частини та передбачає різні за складом адміністративні правопорушення. Проте інспектор праці не вказав у протоколі частину ст.1881 КУпАП, тобто не здійснив кваліфікацію дій ОСОБА_1 , за вчинення яких остання притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається на підставі протоколу про адміністративне правопорушення і лише в межах визначеного у ньому обсягу (обвинувачення) встановлених і зазначених у протоколі обставин та кваліфікації дій особи. Суд зауважує, що не має права самостійно збирати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до змісту ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. При цьому, суд при оцінці доказів у справі враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кобець проти України від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення поза розумним сумнівом; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Слід відзначити, що відповідно до ст.62 Конституції України звинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви про винність особи трактуються на його користь.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення Лучанінова проти України від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не бачить доцільності направлення протоколу на доопрацювання, оскільки виправлення в протоколі не допускаються.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Тому справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. ст.1881 КУпАП підлягає закриттю.

Розглянувши матеріали справи та керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст. ст.1881 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: І. Б. Чайкін