ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4427/18 Номер провадження 33/814/456/19Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Гонтар А.А. , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шевчика Олександра Сергійовича в інтересах

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, ФОП, мешканця: АДРЕСА_1

на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2018 року

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою - підприємцем, допустив працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника шляхом заміни трудового договору цивільно - правовим, а саме цивільно - правові угоди укладені з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які мали ознаки трудових договорів.

В апеляційній скарзі захисник Шевчик О.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП. Вважає, що розглянувши справу у його відсутності, суддя формально підійшов до встановлення обставин справи та невірно застосував норми права.

В судове засідання ОСОБА_1 та захисник Шевчик О.С. не з`явились. Захисник Шевчик О.С. направив суду заяву зі змісту якої вбачається, що він просить розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі ОСОБА_1 та його представника з урахуванням наявних доказів по справі та наданих апелянтом пояснень безпосередньо апеляційному суду в ході судового засідання від 04.04.2019 року.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Шевчика О.С. в інтересах ОСОБА_1 Я вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду цих вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КпАП України.

Диспозицією ч.3 ст.41 КпАП України передбачено відповідальність, зокрема, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Стверджуючи про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення, суддя послався, як на докази, на протокол про адміністративне правопорушення від 30.05.2018 року, акт перевірки додержання законодавства від 30.05.2018 року № ПЛ11556/162/АН.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи фізичною особою - підприємцем, допустив працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника шляхом заміни трудового договору цивільно - правовим, а саме цивільно - правові угоди укладені з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які мали ознаки трудових договорів.

Однак в матеріалах справи відсутні докази про наявність трудових відносин між ОСОБА_6 та вищевказаними особами.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

У ст.626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і в разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Висновки суду про те, що допущення ОСОБА_1 до роботи працівників без укладення трудового договору містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КЗпП України є помилковим виходячи з того, що зазначені вище цивільно-правові угоди жодним чином не регулюють процес трудової діяльності, її організацію. За змістом цивільно-правових угод укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , останні не підпорядковуються внутрішнім правилам трудового розпорядку, предметом угоди є послуги - перевезення, результат угоди - це результат виконаної роботи, який засвідчується актом прийняття виконаних робіт, особа несе виключно матеріальну відповідальність і при цьому дисциплінарної відповідальності, яка притаманна трудовим відносинам , наймані особи не несуть.

Ці Цивільно-правові угоди не визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Факт надання послуг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 М підтверджується актами приймання-передачі виконаної роботи.

Як встановлено, ФОП ОСОБА_1 здійснив не лише оплату послуг, але й провів сплату у передбаченому законом порядку всіх обов`язкових платежів (ЄСВ, ПДФО, військового збору), що підтверджує реальність цивільно-правових угод.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що цивільно-правові угоди між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладалися для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці. Укладені угоди не містять обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Зазначені обставини також були встановлені під час перегляду Другим апеляційним адміністративним судом адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови (справа № 1640/2564/18).

Вище зазначеним судовим рішенням встановлено протиправність постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 20.06.2018 року складеної за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 від 30.05.2018 року та спростовано факт нібито допущення до роботи осіб без укладення трудового договору, оскільки з цими особами були укладені цивільно-правові договори, що не суперечить чинному законодавству.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 було порушено встановлені вимоги законодавства про працю, а тому висновок судді місцевого суду про доведеність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, не ґрунтується на матеріалах справи та є помилковим.

Піддавши системному аналізу положення чинного цивільного та трудового законодавства, вважаю, що відсутні нормативно передбачені підстави для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за порушення вимог трудового законодавства.

Натомість, доводи ОСОБА_1 зазначені в апеляційній скарзі про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, знайшли своє підтвердження. Отже є всі підстави для скасування постанови суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 41 КУпАП та закриття справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2018 року та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: А.А.Гонтар