Єдиний унікальний номер 240/723/18 Номер провадження 33/804/25/19

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року місто Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду ОСОБА_1, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Олександрівського райцонного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом 23 вересня 2018 року, о 19 год. 55 хв. ОСОБА_2 керував мопедом марки Suzuki, номерний знак АН АС 4672, по вул. Центральній в с. Дмитроколине Олександрівського району Донецької області, з явними ознаками наркотичного спяніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у передбачуваному законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Олександрівського районного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_2 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування вимог на оскарження постанови вказує, що судом першої інстанції не зясовано, чи перебували поліцейські при виконанні службових обовязків. Також судом не надано правової оцінки тому, що працівники поліції не висловили підозри щодо стану спяніння, лише вказали на почервоніння очей, застосувати кайдани та примусово доставили до медичного закладу, не розяснили порядку проходження огляду на стан спяніння. Крім того працівники не надали направлення спеціального зразка для проходження медичного огляду, а примусово із застосуванням сили доставили до медичного закладу. Зазначає, що ним було здійснено виклик поліції за номером 102, проте судом зазначений факт не перевірено.

Стверджує, що не відмовлявся від проходження медичного огляду, лише вимагав надати відповідне направлення на медичний огляд, та наполягав на отриманні правової допомоги, оскільки його було незаконно затримано.

Крім того зазначає, що під зазначених дій велась відео фіксація, проте запис до протоколу не долучений, на запит суду щодо надання відеозапису не надано жодної інформації. Зазначає, що в медичному закладі протокол про адміністративне правопорушення не складався, про існування протоколу дізнався лише після виклику до суду.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення ОСОБА_2, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.279 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення головуючий має заслухати пояснення осіб, що беруть участь у засіданні, дослідити докази та вирішити клопотання.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп'яніння, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп'яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визнаних статтею 255 КУпАП.

Однак, в матеріалах справи містяться лише пояснення свідків, один з яких є лікарем КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», крім того в матеріалах справи не міститься відеозапису з нагрудної камери поліцейського. На запит апеляційного суду, щодо надання відеозапису із засвідченням факту адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_2, начальником ВП ОСОБА_5 надана інформація № 1109/304/06-7019 від 13.02.2019 року про неможливість надати технічний запис у звязку з технічною несправністю електронного носія, внаслідок якої відеозапис було видалено, на інших носіях відеозапис не зберігався. Проте начальником відділення поліції ОСОБА_6 не надано акту щодо несправності технічного носія та акту його знищення.

Крім того, в судовому засіданні першої інстанції поліцейський СРПП № 3 Олександрівського ВП Краматорьского ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 пояснень щодо факту адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_2 не надавав, та на неодноразові виклики останнього до суду апеляційної інстанції, поліцейський ОСОБА_7, для дачі пояснень, не зявився.

Отже судом першої інстанції ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення лише на підставі письмових пояснень двох свідків та безпосереднього допиту лише лікаря КЗОЗ.

Разом з тим, відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак в матеріалах справи наявні протокол про адміністративне правопорушення та другий екземпляр протоколу, який явно відрізняється від першого екземпляру, а саме: в графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» першого екземпляру зазначено, що особа відмовилась від підпису, проте в другому екземплярі міститься підпис, також наявні записи в інших графах другого екземпляру протоколу, яких не вбачається в першому екземплярі.

Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови у вину ОСОБА_2 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп'яніння у медичному закладі. Підставою для проведення огляду стало те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп'яніння. Між тим, ці висновки судді зроблені на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок неналежної оцінки доказів і погодитись із ними не можливо.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про прядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. За змістом цих нормативних документів водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп'яніння. Цей огляд проводиться у закладі охорони здоров'я. У випадку проведення такого огляду поліцейські зобов'язані доставити особу до відповідного закладу охорони здоров'я.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_2, під час з'ясування поліцейськими факту перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп'яніння, останнім була висловлена фактична згода на проведення огляду на стан сп'яніння, тоді ОСОБА_2 відсторонили від керування транспортним засобом , наділи на нього кайданки та відвезли до медичного заходу. За даним фактом свідок зателефонував за номером 102. Правдивість зазначених показань, у апеляційного суду, не викликає сумніву.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_4, Пляков дві години не здавав біологічну речовину сечу, для проведення лабораторного дослідження. Відповідно до вимог п.п.12-13 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних в пункті 12 цього розділу.

Натомість ОСОБА_2 було запропоновано лише надати біопробу сечі. Відмови від надання інших біоматеріалів передбачених інструкцією не зафіксовано, та суду не надано.

Вказані обставини в їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_2 фактично спровокували відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння при наявності його волевиявлення на проходження такого огляду у закладі охорони здоров'я.

Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші про ти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що підбурювання до вчинення правопорушення буде мати місце, коли працівники поліції з метою встановлення правопорушення, тобто зібрання доказів та подальшого притягнення особи до відповідальності впливають на суб'єкта, схиляючи його до вчинення правопорушення, яке в іншому випадку не було би вчинене (зокрема п.55 рішення у справі «Раманаускас проти Литви»). Притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Оскільки у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп'яніння ним було вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських, він, із урахуванням зазначеної вище позиції ЄСПЛ, не може бути притягнутий до відповідальності за цією статтею.

При цьому, суд зважає на те, що докази, які були досліджені суддею місцевого суду не можуть бути використані у доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, оскільки ті докази, які здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення, відповідно до зазначеної вище практики ЄСПЛ, визнаються недопустимими доказами.

За наведених вище обставин постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_3 не може визнаватись законною та обґрунтованою, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити задоволення.

Постанову Олександрівського районного суду від 26 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/