ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №:755/2551/19

Провадження №: 3/755/1378/19

"28" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

прокурора - Андрєєва Я.І.,

захисника - Смалій В.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Полтавській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який працював на посаді першого заступника голови Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

у с т а н о в и в:

За змістом протоколу №81 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП від 13.02.2019 р. щодо ОСОБА_1 , відповідно до розпорядження в.о. голови Оржицької РДА Полтавської області від 19.09.2016 року №66-К «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника голови Оржицької районної державної адміністрації з 20.09.2016 року, та присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця. Відповідно до розпорядження голови Оржицької РДА Полтавської області від 22.03.2017 року №18-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 22 березня 2017 року у зв`язку із припиненням повноважень, ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Оржинської РДА. За таких обставин, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Згідно із ч. 1 п. 9 ст. 8 ЗУ «Про державну службу» Іванов В.М. як державний службовець зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції. Статтею 1 Закону встановлено, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у п. 1, підпункту а і в пункту 2, пунктах 4, 5 частини першої ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII, державні службовці визначені суб`єктами декларування. Пунктом 2 частини 2 статті 45 цього ж Закону, суб`єкти декларування, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах а і в пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Таким чином, ОСОБА_1 , будучи державним службовцем та звільнившись з посади в 2017 році, був зобов`язаний подати електронну декларацію суб`єкта декларування, що припинив діяльність пов`язану із виконання функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) до 1 квітня 2018 року. За таких обставин, ОСОБА_1 будучи звільненим в 2017 році з посади першого заступника голови Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області, тобто державного службовця категорії «Б», згідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-6 КУпАП є суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», і в порушення вимог статті 45 вказаного Закону, підпункту 2 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 17.07.2016 року за №959/29089, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме - 10.04.2018 року, подав декларацію суб`єкта декларування, що припинив діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Прокурор в судовому засіданні суду пояснив, що підтримує обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважає, що обставини вчинення адміністративного правопорушення встановлені правильно та об`єктивно і просить суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП наклавши на нього мінімально можливе стягнення, передбачене вказаною статтею.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснив, що не вчиняв будь-якого правопорушення, ніякого умислу на вчинення правопорушення не мав, а тому просить закрити провадження у справі, зокрема, і з огляду на встановлені строки накладення адміністративного стягнення. Також ОСОБА_1 пояснив, що він після отримання дзвінка відповідальної особи РДА почав готувати декларацію, однак не міг цього вчасно зробити з технічних причин, оскільки електронний ключ в його розпорядженні був відсутній. Електронний ключ випадково лишився у бувшому кабінеті, який він займав перебуваючи на посаді, тому постала необхідність оформлення нового електронного ключа. При цьому, ОСОБА_1 наголошує, що будь-якого умислу на невчасне подання декларації він не мав. ОСОБА_1 зазначає, що при звільненні він просто не звернув увагу на те, що ключ лишив в кабінеті і поки прохав працівників адміністрації віднайти його ключ, збігли терміни подачі декларації.

Захисник в судовому засіданні суду пояснив, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді, в районі сталися проблеми зі здоров`ям населення і ОСОБА_1 підтримав людей у зв`язку із чим його фактично примусили звільнитись, тому після звільнення він не мав доступу до свого бувшого кабінету. Після дзвінка уповноваженої особи він почав шукати свій електронний ключ та прохати працівників РДА розшукати ключ у своєму бувшому кабінеті. ОСОБА_1 повідомляли, що ключ шукають, однак в кабінеті вже знаходиться інша особа, всі меблі переставлені, все змінено, і тоді ОСОБА_1 став оформлювати новий ключ. Захисник вказує, що жодного умислу у ОСОБА_1 не було на вчинення адміністративного правопорушення, а декларацію він подав лише 10.04.2018 року у зв`язку зі збігом описаних обставин, тому захисник просить суд закрити провадження у справі, враховуючи і строки накладення адміністративного стягнення.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно розпорядження голови районної державної адміністрації Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області «Про призначення ОСОБА_1 » від 19 вересня 2016 року за №66-к, ОСОБА_1 з 20 вересня 2016 року призначено на посаду першого заступника голови Оржицької районної державної адміністрації та присвоєно 6 ранг (категорії Б) державного службовця (а. с. 19).

Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 22 березня 2017 року за №18-к, ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови Оржицької районної державної адміністрації (а.с. 20).

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч. 1 ст. 3 суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є зокрема, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

За наведених обставин, ОСОБА_1 , будучи державним службовцем та звільнившись з посади в 2017 році, був зобов`язаний подати електронну декларацію суб`єкта декларування, що припинив діяльність пов`язану із виконання функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) до 1 квітня 2018 року.

Згідно підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 17.07.2016 року за №959/29089 декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а","в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Згідно з послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 , зазначеного у додатку (а.с. 13-17), 10 квітня 2018 року о 16 год 50 хв. ОСОБА_1 вчинив дію щодо успішного подання декларації.

Згідно ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя також повинен з`ясувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням останньою службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках - мети правопорушення.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за правопорушення, пов`язане з корупцією, - умисне діяння у формі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання без поважних причин повідомлення особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи.

Отже, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, що в свою чергу означає, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного корупційного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи та своєчасно подати декларацію, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Відповідно до позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» вбачається, що за наявності поважних причин на неподання декларації відповідальність за ч. 1 ст.172-6 КУпАП виключається (під поважними причинами зокрема є і технічні збої офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції). Крім того суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже особа, повинна мати певний умисел на невчасне подання декларації, у зв`язку з чим, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на саме невчасне подання декларації.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутній прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації про доходи, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки будь-якими доказами не доведено приховування ОСОБА_1 будь-якого майна чи доходів у проміжок часу затримки подання декларації.

У даному випадку суд констатує, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, спрямованого на несвоєчасне подання декларації про доходи та витрати, а відповідно суб`єктивної сторони правопорушення, що є обов`язковим елементом складу останнього.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, можна зробити висновок, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, переслідував будь-який корупційний інтерес, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і в судовому засіданні не встановлені.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладені обставини, суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може однозначно без сумнівів і застережень розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Викладені обставини свідчать про недоведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи судом, не було встановлено мотивів ОСОБА_1 на уникнення фінансового контролю, отриманих доходів за 2017 рік.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушити, поза його волею перебував свідомий допуск настання негативних наслідків від діяння, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення останнього до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі щодо ОСОБА_1 слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 172-6, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 279, 280, 283, 284, 285, 287, 294 КУпАП, ст.ст. 9, 62 Конституції України, Законом України «Про запобігання корупції», суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя -