ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/16263/19

Пров. №3/766/5996/19

10 жовтня 2019 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді: Корольчук Н.В.

за участю:

секретаря: Філіпенко І.О.

особи, яка

притягається до відповідальності: ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ідентифікаційний код не встановлено, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

В протоколі серії БД №195148 від 03.08.2019 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , зазначено, що 03.08.2019 року о 17-20 год. по вул. Морській, 31 в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet aveo н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що до моменту виявлення його поліцейськими він автомобілем не керував, а спав в ньому, з моменту приїзду в день інкримінованих йому дій у с. Залізний Порт він припаркував автомобіль на в`їзді в цей населений пункт і пересувався по ньому на таксі, пошкодження паркану, відомості про що містяться у матеріалах справи, заперечив, у зв`язку з чим просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 зібрані, додані до протоколу та надані суду наступні документи, які були досліджені у судовому засіданні:

- письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких у водія автомобіля Chevrolet aveo н.з. НОМЕР_2 були виявлені ознаки сп`яніння. Водій на місці зупинки транспортного засобу відмовився продути алкотестер, а також відмовився пройти медичний огляд на стан сп`яніння в найближчому лікарняному закладі;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких водій автомобіля Chevrolet н.з. НОМЕР_2 03.08.2019 року о 17-20 год. здійснив наїзд на огорожу біля його будинку, після чого поїхав;

- відеофайли з нагрудного відеореєстратора поліцейського;

- рапорт поліцейського щодо обставин виявлення та документування інкримінованих ОСОБА_1 дій.

Розглянувши справу у відповідності до вимог ст.ст. 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що вони не містять беззаперечних доказів на підтвердження викладених у складеному стосовно ОСОБА_1 протоколі обставин керування ним транспортним засобом до моменту його виявлення поліцейськими, а також на підтвердження порушення ним правил дорожнього руху такі відомості не містяться ні в поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ні в доданому до протоколу відеозаписі.

Більш того, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського зафіксовано, що на момент його початку, коли поліцейський підійшов до автомобіля, в якому був ОСОБА_1 , останній спав на задньому сидіння автомобіля, що відповідає позиції ОСОБА_1 , викладеній в судовому засіданні.

З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи судом вжито вичерпних заходів для забезпечення явки та допиту у судовому засіданні як поліцейського (шляхом направлення виклику за місцем роботи), так ісвідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в матеріалах справи, та смс-повідомлень), проте зазначені особи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, а нормами КУпАП примусовий привід свідка не передбачений.

При цьому суд зазначає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких останні були лише очевидцями відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, не можуть бути враховані судом на підтвердження факту керування останнім транспортним засобом на момент виявлення ОСОБА_1 поліцейськими, а отже не можуть бути визнані належними доказами всіх у сукупності інкримінованих ОСОБА_1 дій, які становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких останній був очевидцем керування ОСОБА_1 автомобілем, не підтверджені усними поясненнями цього свідка під час судового розгляду, на думку суду також не можуть бути визнані допустимим доказом.

При цьому, при оцінці зазначених письмових пояснень свідка суд виходить також з того, що переглядом відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського не встановлено факт присутності при документуванні інкримінованих ОСОБА_1 дій цього свідка, а самі матеріали справи не містять як будь яких доказів на підтвердження факту пошкодження ОСОБА_1 паркану цього свідка, в тому числі фотознімків, так і відомостей про документування поліцейськими вчинення ОСОБА_1 цього діяння, яке, у разі встановлення такого факту, за положеннями КУпАП поліцейські мали би розцінити як адміністративне правопорушення.

Інших доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 , як водієм, було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, матеріали справи не містять і під час судового розгляду, в тому числі, як було зазначено вище, шляхом допиту свідків, здобуто не було.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості про керування ним 03.08.2019 року о 17-20 год. автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння не підтверджуються доказами у справі та не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст.ст. 251-252, 280, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України - закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяКорольчук Н.В.