н/п 3/174/80/2019
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2019 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Вільногірського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.190 КУпАП відносно :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, працюєфілія «ВГМК» АТ «ОГКХ», машиніст екскаватору,мешкає АДРЕСА_1 , кімн АДРЕСА_2 1, -

якому згідно ст.268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 098038 від 23.05.2019 р., складеного ДОП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області Борилюком А.В., 23.05.2019 р. об 11.10 год., по бульвару Миру АДРЕСА_3 м АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_1 порушив порядок зберігання вогнепальної мисливської зброї ТОЗ-БМ, 16 калібру, 2 ств., № НОМЕР_1 , 1951 р.в., яка раніше належала гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем реєстрації останнього, де він проживав з матір`ю, зберігалася мисливська зброя, бо батько був мисливцем. Сам він проживає на іншою адресою. Також не знав, що потрібно було здати зброю в 5-денний строк, вважав, що для прийняття спадщини є 6 місяців. Умислу на порушення правил не мав. Спадкоємцями після смерті батька є він, брат та мати.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, об`єктивна та суб`єктивна сторона правопорушення посадовою особою при складення протоколу не конкретизовані, зокрема, не вказано, порушення якого саме нормативного акту та якої саме норми було допущено ОСОБА_3 В. ОСОБА_4 , хоча ст.190 КУпАП є бланкетною, не вказана точна адреса (область) місця вчинення правопорушення, не зазначено, чи є ОСОБА_1 спадкоємцем ОСОБА_2 , будь-які докази на підтвердження цих обставин не надані, а також не зазначено, яка відповідальність саме спадкоємця передбачена законом за зберігання мисливської зброї спадкодавця.

Також, до протоколу не долучені будь-які докази на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 (пояснення свідків, тощо), інших доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_1 матеріали справи не містять та під час судового розгляду не встановлені.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, оскільки суб`єктивна та об`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не конкретизовані, доказів на підтвердження його винної поведінки не надано, його вина у порушенні правил зберігання вогнепальної зброї належними та допустимим доказами не доведена, тому склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КУпАП, в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, 190, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.190 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вогнепальну гладкоствольну мисливську зброю ТОЗ- БМ, № 61472, 16 калібру, 1951 р.в., яка знаходиться на збереженні у камері схову Вільногірського ВП Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно квитанції № 81 від 23.05.2019 року, відповідальна особа ОСОБА_5 .- зберігати там же до вирішення питання щодо спадкування майна.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова