1Справа № 335/3990/19 3/335/722/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соляник А.В., розглянувши у судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП в Запорізької області ДПП відносно:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 29.03.2019 року о 01 год. 11 хв., в м. Запоріжжі по бул. Центральному, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2102, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`янінні проводився у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного приладу Drager Alkotester 6820, тест № 741, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом поставлення транспортного засобу у задній карман.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення передбачене ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду 25.05.2019 року подав письмове клопотання про повернення протоколу про адміністративне правопорушення та додатків до нього для належного оформлення шляхом відкладення розгляду справи. У клопотанні посилається на порушення поліцейським вимог ст. 256 КУпАП при складанні адміністративного матеріалу та на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи вказане клопотання та матеріали справи суд розцінює, що неявка у судове засіданні ОСОБА_1 та клопотання про відкладення розгляду справи, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судовій ситуації.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» , ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Разом з тим, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи нівелюватиме завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відтак, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.ст. 1, 245 КУпАП, та своєчасному розгляду справи в межах строків, які передбачені ст. 38 КУпАП.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 411674 від 29.03.2019 року, з якого вбачається, що водій від надання пояснень відмовився в тому числі на окремому аркуші. Вказаний протокол складений за наявності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується, зокрема і актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 проводився за допомогою газоаналізатора Druger алкотестер, в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 водія виявлено наступні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Поясненнями свідка ОСОБА_2 згідно з якого він був присутні під час огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Druger алкотестер, на місці зупинки транспортного засобу, або в медичному закладі та водій погодився пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора Druger алкотестер. Результат т огляду виявися позиивний, 1,68% проміле.

Аналогічними поясненнями ОСОБА_4 та дослідженоюінформацією, зафіксованої на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції.

Тестуванням до протоколу з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував 29.03.2019 року о 01 год. 28 хв. в стані алкогольного сп`яніння, результати тесту становлять 1, 68% проміле та іншими матеріалами у їх сукупності, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом „поза розумним сумнівом, зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке відрізняється підвищеною суспільною небезпекою.

Ці доводи спростовуються фактичними обставинами, встановленими в ході розгляду справи. Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується відповідним тестуванням, яке проводилося за адресою: АДРЕСА_2 , складеного за участю свідків.

В протоколі про адміністративне правопорушення пояснень з приводу того, що транспортним засобом не керував ОСОБА_1 не подавав, від надання пояснень відмовився, хоча від підписання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не відмовлявся та у відповідних графах мається його підпис. Про обставини щодо не скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 заявив лише в поданому на адресу суду письмову клопотанні від 23.05.2019 року.

При цьому, будь-яких доказів, що спростовують обставини щодо суті правопорушення, викладеної в протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надано та до клопотання долучено не було.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для повернення справи про адміністративне правопорушення до управління патрульної поліції в Запорізькій області для належного оформлення у зв`язку з порушенням вимог Закону при складані протоколу, що передбачено вимогами 256 КупАП, суд вважає безпідставними, тому що повідомлені у письмовому клопотанні доводи ОСОБА_1 не позбавляє суд можливості зробити висновок щодо скоєння ним правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП на підставі інших наявних у справі доказів.

Таким чином, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено обставин, які спростовують суть адміністративного правопорушення та свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді.

Будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

Таким чином, дії ОСОБА_1 судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують Правила дорожнього руху України, несуть відповідальність згідно із законодавством.

При накладенні стягнення згідно з вимогами ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, особу порушника, ступінь вини, майновий стан. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд не вбачає.

При призначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин та відношення до скоєного, та зважаючи на те, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено безальтернативне стягнення стосовно водіїв, дійшов висновку за можливе накласти на ОСОБА_5 стягнення у межах закону, який він порушив, у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.ст. 40-1, 283 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, 130, 245, 252, 283-285, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід Держаного бюджету України з позбавленням його права керування транспортним засобом строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року народження, на користь держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В. Соляник