Справа № 525/249/19
Провадження №3/525/194/2019

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2019 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Ковжоги О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області матеріали, які надійшли з Управління Держпраці у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Якимове Великобагачанського району,

Полтавської області, являється фізично особою-підприємцем,

проживає в

АДРЕСА_1 , на протязі року до адміністративної

відповідальності не притягувався

за ч.3 ст.41 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

До Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла адміністративна справа відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_1 №ПЛ3177/154/АВ/П/ПТ від 24.01.2019 року, складеного інспектором праці Гармаш С.М. вбачається, що на момент інспекційного відвідування за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в с АДРЕСА_2 району Полтавської області знаходилися працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В ході інспекційного відвідування надано повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване у страхувальника 22.01.2019 року, згідно якого працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняті на роботу згідно наказу №1 від 22.01.2019 року, дата початку роботи вказаних працівників 22.01.2019 року, проте, як свідчить письмове пояснення ОСОБА_3 , працівник перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 з 21.01.2019 року, що свідчить про факт допуску вказаного працівника до роботи без оформлення трудового договору; одночасно надано письмове пояснення працівника ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 оператором інкубаційної станції з 18.01.2019 року, що свідчить про факт допуску вказаного працівника до роботи без оформлення трудового договору. Як свідчить повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване у страховика 23.01.2019 року, працівник ОСОБА_4 прийнята на роботу 23.01.2019 року згідно наказу №2 від 23.01.2019 року та допущена до роботи 23.01.2019 року. Дії ОСОБА_1 уповноваженим інспектором поліції кваліфіковані за ч.3 ст.41 КУпАП.

В судовому засіданні 05.06.2019 року особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не визнав у повному обсязі і суду пояснив, що 23.01.2019 року він знаходився поза межами здійснення своєї підприємницької діяльності і дізнався, що в той день було інспекційне відвідування інспектором праці. На наступний день його викликали в інспекцію праці у м. Миргороді і вручили протокол, який він не підписав, оскільки з його змістом був не згідний. Вказував про те, що працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 його наказами були прийняті на роботу 22.01.2019 року, про що сформовано відповідне повідомлення про прийняття працівників на роботу, а ОСОБА_4 прийнята на роботу 23.01.2019 року. Зазначив, що раніше він цих працівників до роботи не допускав, а з їх слів пояснення інспектору праці написані під диктовку останньої без роз`яснення положень ст.63 Конституції України.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пояснення та доводи його представника адвоката Ковжоги О.І., вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної адміністративної справи на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №ПЛ3177/154/АВ/П/ПТ від 24.01.2019 року, що складений інспектором праці ОСОБА_7 . відносно ОСОБА_1 , який являється фізичною особою-підприємцем про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2019 року інспектором праці Гармаш Світланою Миколаївною відносно громадянина ОСОБА_1 , який є фізичною особою-підприємцем було складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП (а.с.1).

Вищевказаною посадовою особою органу Держпраці (ініціатором процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності в розумінні ст.254 КУпАП) у протоколі викладено обставини виявленого правопорушення, які на думку даної посадової особи містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП. Як зазначив суд апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення №367/7821/17, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, а й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований у встановленому порядку як фізична особа-підприємець (а.с.2).

З Акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ПЛ3177/154/АВ від 24.01.2019 року, складеного інспектором праці Гармаш С.М. вбачається, що 23.01.2019 року в с. Якимове Великобагачанського району на момент інспекційного відвідування за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 знаходилися працівники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В ході інспекційного відвідування надано повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване у страхувальника 22.01.2019 року, згідно якого працівники ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняті на роботу згідно наказу №1 від 22.01.2019 року, дата початку роботи вказаних працівників 22.01.2019 року, проте, як свідчить письмове пояснення ОСОБА_3 , працівник перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 з 21.01.2019 року, що свідчить про факт допуску вказаного працівника до роботи без оформлення трудового договору; одночасно надано письмове пояснення працівника ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 оператором інкубаційної станції з 18.01.2019 року, що свідчить про факт допуску вказаного працівника до роботи без оформлення трудового договору. Як свідчить повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване у страховика 23.01.2019 року, працівник ОСОБА_4 прийнята на роботу 23.01.2019 року згідно наказу №2 від 23.01.2019 року та допущена до роботи 23.01.2019 року (а.с.а.с.3-4). Вбачається, що даний акт ФОП ОСОБА_1 не підписав, здійснив напис про те, що він має заперечення щодо даного акту і буде висловлювати свої заперечення щодо даного акту.

Великобагачанською районною філією Полтавського обласного центру зайнятості видані направлення на працевлаштування на вільні робочі місця, які є у ФОП ОСОБА_1 на ім`я працівника ОСОБА_2 від 22.01.2019 року та на ім`я працівника ОСОБА_3 від 22.01.2019 року (а.с.а.с.28-29).

З фотокопій наказу №1 ФОП ОСОБА_1 від 22.01.2019 року вбачається, що ним вирішено прийняти на роботу з 22.01.2019 року ОСОБА_2 на постійну роботу на посаду птахівника; підстава заява ОСОБА_2 (а.с.а.с.9-10).

22.01.2019 року сформовано повідомлення встановленої форми про прийняття на роботу до ФОП ОСОБА_1 працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 22.01.2019 року, з указанням дати початку роботи 22.01.2019 року; вказане повідомлення отримано відповідним відділенням ДФС цього ж дня, тобто 22.01.2019 року (а.с.30).

Також, 22.01.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено трудові договори, які підписані сторонами даних договорів (а.с.а.с.32-33,34-35). 22.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 було затверджено посадову інструкцію птахівника ОСОБА_2 (а.с.36) та працівника водія ОСОБА_3 (а.с.а.с.37-38).

22.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 . видано наказ №1/5 «Про затвердження та введення в дію положень про охорону праці», наказом №1/4 затверджено і введено в дію з 22.01.2019 року посадові інструкції працівників бухгалтера, водія автотранспортних засобів, птахівника, оператора інкубаторно-птахівничої станції та робітника з комплексного обслуговування с/г виробництва (а.с.а.с.39-40).

23.01.2019 року сформовано повідомлення встановленої форми про прийняття на роботу до ФОП ОСОБА_1 працівника ОСОБА_4 з 23.01.2019 року, з указанням дати початку роботи 23.01.2019 року (а.с.31).

З документів Великобагачанської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_2 , жит. с. Якимове Великобагачанського району 18.01.2019 року та 25.01.2019 року зверталася за медичною допомогою в поліклінічне відділення КНП «Великобагачанська ЦРЛ» до лікаря гінеколога (а.с.а.с.43,45,47); ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою 21.01.2019 року до лікаря-стоматолога (а.с.а.с.44,45,46).

Зі змісту письмових пояснень громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що інспектор праці 23.01.2019 року змушувала працівників писати пояснення під її диктовку з приводу термінів роботи у ФОП ОСОБА_1 , при цьому, будь-яких положень Конституції України вона не роз`яснювала; вказані особи зазначила про те, коли саме вони приступили до роботи у ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 22.01.2019 року, а ОСОБА_4 з 23.01.2019 року (а.с.а.с.48-52).

Отже, детальний аналіз вищевказаних документів свідчить про те, що станом на 22.01.2019 року працівники ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у визначеному порядку були прийняті на роботу саме з цієї дати, датою початку їх роботи у відповідному повідомленні вказано 22.01.2019 року, а працівника ОСОБА_4 , - 23.01.2019 року. Це узгоджується також і з відповідними наказами ФОП ОСОБА_1 з приводу прийняття на роботу відповідних працівників, де також вказані дати початку їх роботи.

З огляду на вищевикладене, а також документи, що надані Великобагачанською ЦРЛ з приводу працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростовують зміст пояснень даних осіб від 23.01.2019 року про початок їх роботи у ФОП ОСОБА_1 , а письмові пояснення ОСОБА_5 підтверджують те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 прийняті на роботу з 22.01.2019 року, а ОСОБА_4 з 23.01.2019 року (а.с.5).

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, у Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Суд при оцінці наявних у справі доказів (в своїй основі це письмові пояснення осіб та показання, які надали потерпіла та свідки в судовому засіданні) враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та висновків, з огляду на імперативні положення ч.2 ст.61 та ч.3 ст.62 Конституції України, норми ст.ст.245,251,278,280 КУпАП, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене (за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.01.2019 року - як акті обвинувачення у вчиненні правопорушення) особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 правопорушення, в матеріалах справи відсутні і особою, яка ініціювала його процедуру притягнення до адміністративної відповідальності не доведені.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та сукупності наданих сторонами доказів, виходячи з приписів статті 254 КУпАП та те, що про те, що початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається у формі складення щодо особи відповідного протоколу повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході судового розгляду справи в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності (яка повинна бути справедливою з точки зору Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року), а також оцінивши докази з позиції імперативних норм ст.ст.61,62 Конституції України та положень ст.ст.245,251,252 КУпАП, суд приходить до висновку, що в даний час не доведено належними доказами, які оцінюються судом з урахуванням принципу «поза розумним сумнівом» наявність в діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП виключно за обставин, що буквально викладені у протоколі про адміністративне правопорушення №ПЛ3177/154/АВ/П/ПТ від 24.01.2019 року (який по суті є актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення) і можливість здобуття таких доказів на даний час вичерпана.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, розпочате адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП належить закрити в зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.61, ч.3 ст.62 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.1 ст.247, ст.ст.7,251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі №525/249/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Великобагачанського

районного суду В.В.Хоролець