Справа № 200/5608/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Лукінової К.С.

за участю секретаря Кожемяка Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро адміністративний матеріал, що надійшов від Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровської області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 188889 від 01.04.2019 року, 01.04.2019 року о 23 годині 35 хвилин в м. Дніпро, Шевченківський район, Січеславська набережна, 29, водій керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини не визнав та пояснив суду, що автомобіль перебував на парковці і руху не здійснював. Перед зупинкою працівниками поліції автомобілем керував ОСОБА_2 , який пішов купити щось в магазині. Він в цей час перебував в автомобілі і до нього підійшли працівники поліції, попрохали надати документи і пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився в присутності двох свідків і пояснив, що автомобілем не керував. Він був тверезий. Йому працівники поліції не роз`яснювали його прав та наслідків відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. При цьому, коли автомобіль був зупинений працівниками поліції, то за кермом був ОСОБА_2 Потім їх на деякий час залишили і ОСОБА_2 пішов до магазину, а потім приїхав інший патруль, який і почав складати протокол.

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що в цей день він керував автомобілем ОСОБА_3 і йому ніхто не пропонував проходити медичний огляд. Він дійсно зупинився на парковці, а потім пішов до магазину. Коли повернувся дізнався про події, що сталися.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що ними був зупинений автомобіль і виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у водія. Був складений протокол в присутності двох свідків. При цьому даний факт зафіксований на відеозаписі як з відеореєстратора патрульного автомобіля, так і з боді-камер патрульних, які він надає суду.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона не бачила, хто саме керував автомобілем і чи здійснював автомобіль рух. Її запросили в якості понятої і вона бачила, як ОСОБА_1 запропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився.

Свідок ОСОБА_6 надав показання, аналогічні показанням ОСОБА_5

Судом було досліджено надані докази працівниками патрульної поліції, а саме відеозапис. На наданому диску міститься лише один відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля, з якого видно, що автомобіль Мітсубіши здійснює рух, потім заїжджає на парковку та зупиняеться, з нього виходить водій. Через низьку якість відеозапису та темну пору доби роздивитись обличчя водія на відеозаписі є неможливим. Але суд зауважує, що зовні (за статурою, віком, рисами обличчя) ОСОБА_1 є схожим зі свідком ОСОБА_2 , а тому з даного відеозапису неможливо впевнено стверджувати, хто саме вийшов з автомобіля безпосередньо після його зупинки: чи ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 .

При цьому, на СД-диску відсутній відеозапис з боді-камер поліцейських, з якого б можливо було встановити особу, що вийшла з автомобіля Мітсубіши відразу безпосередньо після його зупинки.

Суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цих вимог, та керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядкуогляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У відповідності до п. п.1, 6, 7 Розділу І Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан спяніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоровя.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » ( з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі « Авшар проти Туреччини » ( Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За нормою ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3,4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що ознаками наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Так, відповідно до п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, у поліцейського повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, щоб висувати пропозиції для проходження відповідного огляду.

Слід зауважити й про те, що на переконання суду, висловлюючи на адресу водія вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, інспектор поліції повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що у водія відповідні ознаки наявні.

Разом із тим, дані переглянутого відеозапису свідчать про те, що таких обґрунтованих підстав у інспектора поліції не було, оскільки з відеозапису взагалі неможливо встановити, хто саме вийшов з автомобіля, але при цьому добре видно, що нестійкої ходи, про яку зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення у особи, що вийшла з-за керма не спостерігається. Таким чином підстави щодо необхідності проходження ОСОБА_1 огляду на з`ясування стану алкогольного сп`яніння викликають сумнів у своїй правомірності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при оформленні матеріалів даної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, інспектором поліції допущено грубе порушення вимог чинного законодавства, в яких закріплено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки усні та письмові пояснення свідків, які знаходяться в матеріалах справи, не підтверджують цього факту, а інші докази таких дій останнього в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеоматеріалами та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

При цьому, навіть в самому протоколі серії ОБ № 188889 від 01.04.2019 року не вказано, який же саме водій керував транспортним засобом. При складанні протоколу поліцейський обмежився загальним словом «водій» без конкретного зазначення особи водія.

Відповідно до ст.19 Конституції України посадова особа органу державної влади зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідженими доказами встановлені обґрунтовані та об`єктивні відомості щодо допущення поліцейськими низки раніше вказаних порушень законодавства, які на переконання суду суттєво порушують саму процедуру складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення. Відтак, отриманий та складений з такими порушеннями протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 визнається судом недопустимим доказом, а тому не приймається до уваги та не може слугувати підставою притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім цього, як встановлено в ході розгляду справи, вбачається з показань поліцейського, свідків та самого ОСОБА_1 видно, що останньому не було роз`яснено його прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та не було роз`яснено наслідків відмови від проходження медичного огляду з метою встановлення факту сп`яніння.

Крім цього в якості доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надано письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які надали аналогічні свідчення під час розгляду справи.

З досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАПвстановлено, що долучені письмові пояснення свідків відмови правопорушника від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідають вимогам допустимості доказів, зокрема вст.272 КУпАПвказується, що свідок зобов`язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку на інспекторів патрульної поліції покладається обовязок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема з-приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення. Однак, в даному випадку, суд не може визнати належним закріплення пояснень свідків, уповноваженими посадовими особами патрульної поліції, викладені в поясненнях однаковим за стилем рукописним текстом двох свідків щодо суті правопорушення, передбаченогост.130 КУпАП, зокрема відносно обставин за яких відбулась відмова від проходження освідчення на стан сп`яніння та способу вчинення протиправного діяння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також, без зазначення переліку ознак сп`яніння, які свідок повинен зазначити, як такі, що виявлені у правопорушника. Свідок повинен добровільно та самостійно пояснити те, що відомо йому з приводу вчиненого правопорушення, тільки в такому разі пояснення можуть мати обєктивний характер та використовуватися як достовірний доказ вчинення правопорушником протиправного діяння, що ставиться йому у провину.

Навіть в судовому засіданні свідки не пояснили, які ж саме ознаки алкогольного сп`яніння спостерігались у ОСОБА_1

Відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані події 01 квітня 2019 року під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , факт відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного спяніння та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи долучений не був та судом не досліджувався, незважаючи на те, що обовязок щодо збирання доказів в даному випадку покладається на інспекторів Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, уповноважених на складання даного протоколу.

Крім того, доказів того, що працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , розяснювались його права та обовязати,передбаченістаттею 268цього Кодексу, суду також не надано, що є грубим порушенням ч. 4 ст. 256 КУпАП України, як не надано і доказів того, щопрацівники поліції належним чином розяснили ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння та те, що у звязку з цим він може бути позбавлений права керування транспортними засобами та на нього може бути накладений штраф.

Обвинувачення особи у вчинені нею адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях, і таку особу може бути притягнуто до встановленої законом відповідальності лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, оскільки належних, беззаперечних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні даного адміністративного правопорушення матеріали справи не містять, то суд приходить до висновку, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є недоведеною.

Під час судового розгляду в діях ОСОБА_1 не встановлений умисел на вчинення адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який є обовязковою ознакою субєктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 130, 251, 252, 283-285 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К.С. Лукінова