ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/4084/19

Пров. №3/766/2113/19

31 травня 2019 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді: Корольчук Н.В.

за участю:

секретаря: Філіпенко І.О.

захисника: Петряєва В.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ідентифікаційний код не встановлено, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

В протоколі серії БД №194614 від 23.02.2019 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , зазначено, що 23.02.2019 року о 21-35 год. в м. Херсоні, по вул. Богородицька, 19 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda 3 д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом прядку.

Захисник Петряєв В.В. у судовому засіданні, посилаючись на недоведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем на час інкримінованих йому подій та порушення порядку проведення огляду, просив закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 зібрані, додані до протоколу та надані суду наступні документи, які були досліджені у судовому засіданні:

- письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 , відповідно до яких у водія автомобіля Mazda 3 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду для визначення такого стану останній відмовився;

- відеофайли з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Розглянувши справу у відповідності до вимог ст.ст. 245-246, 249, 252 КУпАП, суд вважає, що зібрані у справі докази не дають підстав для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Проте, матеріали справи не містять доказів на спростування позиції ОСОБА_1 , яку він висловлював на момент документування інкримінованих йому дій, що видно з відеозапису, про те, що до моменту його виявлення та зупинки поліцейськими він не керував транспортним засобом, зокрема такі відомості відсутні як в поясненнях свідків не міститься, так і на відеозаписі.

З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи судом вжито вичерпних заходів для забезпечення явки та допиту у судовому засіданні свідків (шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в матеріалах справи, та смс повідомлення), проте зазначені особи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, а нормами КУпАП примусовий привід свідка не передбачений.

З огляду на наведене, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 , відповідно до яких останні були очевидцями обставин, покладених в основу складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, не підтверджені усними поясненнями свідків під час судового розгляду, не можуть бути визнані допустимими доказами.

При цьому, при оцінці зазначених письмових пояснень свідків суд виходить також з того, що вони є ідентичними та шаблонними (виготовленими друкованим способом з заздалегідь надрукованими відомостями про обставинами справи, що на місці їх складання було неможливим), що додатково викликало необхідність їх перевірки в судовому засіданні.

Також суд зазначає, що у цих поясненнях свідків вказано, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння із застосуванням алкотестеру «Драгер», після чого у лікарняному закладі, на що він відмовився.

Проте, такі відомості суперечать відомостям, зафіксованим нагрудною камерою поліцейського, оскільки відеозапис свідчить про те, що поліцейський пропонував ОСОБА_1 . лише продути алкотестер, мови про направлення його до медичного закладу тоді не йшлося.

Частиною 3 ст. 266 КупАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Про це ж зазначено у п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, відповідно до якого водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно ч. 6 ст. 266 КупАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Інших доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 не було виконано вимог п. 2.5 ПДР України, матеріали справи не містять і під час судового розгляду, в тому числі, як було зазначено вище, шляхом допиту свідків, здобуто не було.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного випливає, що нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є обов`язком органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За обставин викладених вище, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості про керування ним 23.02.2019 року о 21-40 год. автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку не підтверджуються доказами у справі та не можна вважати доведеними, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст.ст. 251-252, 280, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України - закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: Н.В. Корольчук