БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 3/356/140/19
Справа № 356/261/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2019 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р. М., розглянувши матеріали справи, що надійшли від Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 121015 від 14.04.2019 року, у відповідності до якого громадянин ОСОБА_1 о 22 годині 36 хвилин в день складення протоколу по вул. Привокзальна, 1Б в м. Березань Київської області керував автомобілем NISSAN Maxima, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Права, передбачені ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом роз`яснено.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав, вказавши, що дійсно 14.04.2019 року біля магазину «Фора» на привокзальній площі у м. Березань був зупинений працівниками патрульної поліції м. Бориспіль, останні вказували, що він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Після чого було викликано патрульних м. Березань та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в Березанській міській лікарні. Окремо зазначив, що у висновку від 14.04.2019 року зазначено не його ім`я.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився.

Крім того, за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 , який вказав, що працює лікарем Березанської міської лікарні та пояснив, що того дня, точної дати не пам`ятає, він перебував на чергуванні, коли двоє поліцейських привезли до лікарні особу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Цією особою виявився ОСОБА_1 , який проходити такий огляд за допомогою пристрою « ОСОБА_3 » відмовився. Відзначив, що за результатами зовнішнього огляду ОСОБА_1 видимих ознак алкогольного сп`яніння в останнього виявлено не було, його тиск був в нормі, запаху алкоголю не відчувалось, ходьба була нормальною. Окремо відзначив, що огляд освідуваної особи за допомогою пристрою «Алкофор» він не проводив. В той же час, пояснити наявність у складеному ним висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння запису про первинне обстеження ОСОБА_1 за допомогою вказаного пристрою з результатами 1,26 %о не зміг, зіславшись на людський фактор.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, показання допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши матеріали справи та додані до них докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, частина 1 статті 130 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та входить до предмету доказування в даній категорії справ.

Так, як визначено ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Як імперативно встановлено частиною 2 статті 266 КУпАП, такий огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Лише у разі незгоди водія на проведення такого огляду або з його результатами такий огляд проводиться у відповідних закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП). Аналогічна правова позиція висловлена і судами апеляційної інстанції, рішення яких у справах даної категорії є остаточними (справа № 33/796/675/14, ухвала від 28.05.2014 року, справа № 278/2628/16-п, постанова від 11.01.2017 року).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і оформлення його результатів, в тому числі в закладах охорони здоров`я, визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Так, за змістом п. 3 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, огляд у закладах охорони здоров`я проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (п. 3 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735).

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (п. 4 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735).

Лікар (фельдшер) повинен ознайомитися з документами особи, яку оглядає (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо) (за наявності). Відсутність документів не може бути причиною для відмови у проведенні огляду на стан сп`яніння (п. 5-6 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735).

Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 9 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735).

Вказане узгоджуються також з положеннями п.п. 2-6, 10-11 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, п.п. 1, 4-5 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

При цьому, як випливає зі змісту п.п. 15-16, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), перший примірник якого видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Зміст вказаного висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (9 п. 17 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними на підставі п. 22 розділу ІІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735.

Аналогічні положення визначені п.п. 5, 13 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, п.п. 4-5 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395.

Відтак, враховуючи встановлену вказаними вище положеннями законодавства хронологію, проведення медичного огляду на стан сп`яніння та оформлення його результатів передує в часі складанню самого протоколу про вчинене правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП.

Так, долучений до матеріалів справи як доказ події правопорушення висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції судом розцінюється як сумнівний, так як виданий лікарем ОСОБА_2 на підставі даних акту медичного огляду громадянина ОСОБА_4 , проведеного 14.04.2019 року о 23 годині 50 хвилин, в той час як постанова про адміністративне правопорушення серії ОБ № 121015 складена 14.04.2019 року о 23 годині 45 хвилин та відносно громадянина ОСОБА_1 , тобто в період часу, що передує моменту проведення самого огляду, та відносно особи, відмінної від обстежуваної згідно висновку.

Крім того, вказаний висновок містить запис щодо проведення первинного задування ОСОБА_4 апаратом «Алкофор» з результатом 1,26 %о, щодо його відмови від повторного задування через 30 хвилин, а також висновок огляду, згідно якого видимих ознак алкогольного сп`яніння не виявлено.

За таких обставин, дослідивши зміст вказаного висновку в сукупності з показаннями лікаря ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні в якості свідка, суд вважає їх суперечливими та такими, що не доводять вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення.

Рапорти поліцейських щодо події правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказам вини особи в інкримінованому йому діянні, оскільки за своєю правовою природою являють собою відповідним чином оформлені процесуальні документи, складені уповноваженою на те посадовою особою, що містять лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, відтак, самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не являють собою імперативного факту доведеності вини особи.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Рівною мірою зазначені гарантії стосуються і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його санкція має кримінальну природу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вказане, достатніх належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, судом розцінюється критично з наведених вище підстав та не дозволяють зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним неправомірних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження по справі відносно ОСОБА_4 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП має бути закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст.130, 283, 284, 294 КУпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення .

Суддя: Р. М. Лялик