Номер провадження: 33/813/474/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі Півнєві Д.С.,

за участю: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №090190 від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_1 30.09.2019р. о 10.20 год. в м. Одесі, біля Аркадіївської алеї, керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14» державний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «CITROEN C-ELYSEE» державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП (а. с. 1).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченогост. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 352,40 гривень (а. с. 6-7).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року є незаконною, винесеною передчасно, без з`ясування всіх обставин справи. Апелянт просить скасувати постанову та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він 30 вересня 2018 року о 10.20 год. керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14» виїжджав з пасажирами із зупинки громадського транспорту на коло Аркадіївська алея та в цей момент, не зважаючи на знак зупинка громадського транспорту, намагаючись швидко проїхати зліва автомобіль «CITROEN C-ELYSSI» різко загальмував, при цьому скоїв зіткнення з його транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року, мотивуючи тим, що про дату, час та місце розгляду справи апелянт не повідомлявся, поштою копію оскаржуваної постанови суду не отримував, про її існування дізнався 18 лютого 2019 року, після отримання регресної вимоги від ПрАТ «СК «Брокбізнес», тому він не мав можливості оскаржити постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення (а. с. 9-12).

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Згідно вимог ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відмітка у справі.

З матеріалів справи вбачається, що даних про сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять даних про направлення апелянту копії оскаржуваної постанови суду у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Згідно ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, вважаю за можливе визнати причини пропуску строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, та ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані в повному обсязі, та без повного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В постанові Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи. Однак з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином не сповіщав ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи.

Таким чином, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, яка передбачає обов`язкову участь особи у розгляді справи, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, суд першої інстанції розглянув справу відносно ОСОБА_1 за його відсутністю.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №090190 від 30.09.25018р., письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , схемою місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази вини ОСОБА_1 не можна вважати достатніми та належними, виходячи з наступного.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 10.1 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 10.1 ПДР, який зазначений в протоколі працівником поліції.

Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно письмових пояснень та викладених в апеляційній скарзі доводів, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14» (маршрутне таксі), виїжджав з пасажирами із зупинки громадського транспорту на коло Аркадіївська алея та в цей момент, не зважаючи на знак зупинка громадського транспорту, намагаючись швидко проїхати зліва автомобіль «CITROEN C-ELYSSI», під керуванням водія ОСОБА_2 , різко загальмував, при цьому скоїв зіткнення з його транспортним засобом (а. с. 2). Тобто водієм ОСОБА_2 не було дотримано вимоги п. 17.4 ПДР, а отже вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та наслідками, що наступили відсутні.

Пунктом 17.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному «кармані», водії інших транспортних засобів зобов`язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , він керуючись автомобілем «CITROEN C-ELYSSI» по вул. Генуезька в сторону Аркадії, отримав удар від маршрутного автобуса №198 д/н НОМЕР_1 , водій якого почав рух не переконавшись в безпечності маневру. Також зазначив, що швидкість його автомобіля була мінімальною, однак зреагувати на маневр водія маршрутного автобуса, він не встиг так як момент початку руху маршрутного таксі відбувався коли транспортні засоби практично зрівнялись (а. с. 3).

Отже, на підставі викладено вбачається, що водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дали суперечливі пояснення щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 30 вересня 2018 року о 10.20 год., за їх участі.

Апеляційний суд також звертає увагу, що матеріали справи не містять відеозапису на якому чітко зафіксовано момент ДТП або час, який передував зіткненню, також відсутня будь яка фотофіксація пошкоджень автомобіля та маршрутного таксі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №090190 від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_1 30.09.2019р. о 10.20 год. в м. Одесі, біля Аркадіївської алеї, керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14» державний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «CITROEN C-ELYSEE» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР (а. с. 1).

Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в порушення вимог п. 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами, та з матеріалів справи не можливо встановити достатньо повну інформацію про всі обставини ДТП.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП скасувати.

Провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький