ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1314/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 33/817/191/19 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І.

розглянувши з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 та його захисника Сампари Н.М. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник Балабана В.В. - ОСОБА_2 Н.М. просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважає дану постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не зясував усіх фактичних обставин справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Стверджує, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і повістки він не отримував, а з текстом оскаржуваної постанови ознайомився лише 19 квітня 2019 року.

Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив як вимоги п.2.9 а, так і п.2.5 ПДР, що на думку апелянта є порушенням вимог КУпАП, оскільки в протоколі повинно бути конкретизовано, яке саме правопорушення вчинено особою, яку притягують до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, а, навпаки, бажав здати на аналіз свою кров для підтвердження вживання ним лікарських препаратів, які містять етанол, оскільки хворіє на вірусний гепатит С. Стверджує, що ОСОБА_1 у звязку із зазначеною хворобою заборонено вживати спиртні напої.

Також наголошує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були безпосередніми свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, а лише написали пояснення зі слів поліцейського.

Окрім того, зазначає, що згідно з посібником з експлуатації алкотестера Drager після потрапляння алкоголю в рот перед виміром необхідно витримати інтервал не менше 15 хв. Реальні залишки алкоголю в роті можуть привести до неправильних показань, оскільки вони можуть залишатись після вживання ароматних напоїв, аерозолів на спиртовій основі, ліків і крапель, тощо.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що місцевим судом не досліджено особу ОСОБА_1 , а саме: місце роботи, професія, характеристика особи, сімейний стан.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Сампару Н.М., які просили поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд неодноразово відкладав розгляд справи у звязку з неявкою ОСОБА_1 в судове засідання, надсилаючи при цьому йому повістки про час та місце наступного розгляду даної справи, однак ОСОБА_1 їх не отримував і будь-яких даних про те, що він був повідомлений про час та місце розгляду місцевим судом справи у матеріалах відсутні, у звязку з чим вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з постанови суду, ОСОБА_1 11 січня 2019 року о 23 год. 20 хв., в м. Тернополі по вул. Живова, 9 керував транспортним засобом марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії БД №239603 від 12 січня 2019 року, результат огляду на стан алкогольного спяніння, отриманий за допомогою технічного приладу Драгер від 11 січня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено 0,58 проміле, акт огляду на стан спяніння, а також пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 11 січня 2019 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.п.6,7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції під час патрулювання у м. АДРЕСА_2 , 9 о 23 год. 20 хв. було зупинено автомобіль Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався без увімкненого ближнього світла фар.

В процесі спілкування з ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного спяніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу - газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 ARHJ-0251 (повірка дійсна до 03.10.2019 р.), на табло якого висвітився показник 0.58% (проміле). З даним результатом водій не погодився та виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі КУТОР ТОНД, по приїзду куди ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №239603 від 12 січня 2019 р., акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу Драгер, за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 .

Зазначені вище обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також долученим до матеріалів справи відеозаписами і сумніву у їхній правдивості не викликають.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_1 бажав проїхати в лікарню для того, щоб здати кров на аналіз для виявлення в ній лікарських препаратів, які він, за словами апелянта, вживає, то вони є не обґрунтованими, оскільки згідно п.10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ.

Згідно п.12 зазначеного вище Положення, дослідження з метою виявлення в організмі водія алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться у разі, коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад.

Таким чином, дії працівників медичної установи відповідали вимогам вказаного Положення і підстав вважати їх дії незаконними, а вимоги правопорушника підставними, у суду апеляційної інстанції немає.

Це ж стосується і доводів апелянта з приводу відсутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у медичному закладі, оскільки згідно п.8 наведеного вище Положення уразі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення. Тобто, вимоги щодо перебування свідків у разі відмови від проходження такого огляду вказаним Положенням не передбачено.

Твердження у скарзі про те, що після потрапляння алкоголю в рот перед використанням приладу Драгер необхідно витримати інтервал не менше 15 хв., є безпідставними, оскільки згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 11 січня 2019 року о 23 год. 20 хв., а тест на стан алкогольного спяніння за допомогою алкотестера він проходив о 23 год. 44 хв., тобто через більш як 20 хв після зупинки транспортного засобу, що підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами.

Що стосується доводів апелянта з приводу зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення п.п. 2.5 та 2.9 а ПДР, то, на думку суду апеляційної інстанції, дана обставина не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення, попри інше, зазначено кваліфікацію вчиненого правопорушення. а саме: п.2.9 ПДР, таким чином, протокол складений у відповідності до вимог ст.256 КУпАП із зазначенням у ньому викладу фактичних обставин справи та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора патрульного автомобіля, а також інші матеріали справи у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Твердження апелянта про те, що місцевим судом не досліджено особу правопорушника, зокрема, місце роботи, професія, характеристика особи, сімейний стан, то, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення зі слів ОСОБА_1 , останній ніде не працює, з його пояснень вбачається, що він неодружений. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно КУпАП дані обставини, тобто професія, сімейний стан, стан здоровя та інше не є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так із іншими матеріалами справи, дослідженими судом.

Таким чином в ході апеляційного розгляду обставин, які би підтверджували доводи апеляційної скарги і спростовували висновки суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Сампари Н.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 27 березня 2019 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік -без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис